GERTZ, ANTHOCYANBILDNING I BLAD VID SOCKERKULTUR. 27 
chrysanthus, ett fall, pa hvilket HABERLANDT först fast upp- 
mürksamheten. 
I detta samband må nämnas, att i alla de försök, där 
jag genom tillförande af socker kunnat framkalla epidermal 
anthocyanbildning, slutcellerna städse befunnits vara antho- 
eyanfria, hvilket äfven var händelsen med sådana försöks- 
växter, där stomacellerna icke förde normalt utbildade, assi- 
milerande kromatoforer, såsom hos Oplismenus imbecillis, Rumex 
domesticus och Evonymus radicans. Senast antydda egen- 
domlighet far säkerligen betraktas som en yttring af ärftlig- 
heten, da vi tydligen i de panacherade växtformerna hafva 
att se descendenter af normalt grönfärgade växter. 
För öfrigt ma framhållas, att anthocyanbildningens ute- 
blifvande i stomata blott är att uppfatta som ett specialfall 
af en fysiologisk egendomlighet, som dessa celler visa afven 
med afseende pa vissa andra substanser, hvilka utgöra en 
integrerande beståndsdel i epidermiscellernas innehåll. Sa 
meddelar GIESSLER (I, 11, 14, 17 i separatet) exempelvis 
den uppgiften, att slutcellerna i alla undersökta fall voro 
i saknad af oxalsyra och oxalat, äfven om nämnda substans 
var att finna i öfriga epidermisceller. Anthocyanfriheten i 
slutcellerna står sålunda måhända i samband med frånvaron 
i ifrågavarande celler af någon substans, som jämte socker 
utgör en af de kvalitativa betingelserna för anthocyanbildning. 
En sådan, här icke producerad substans kan emellertid svår- 
ligen vara garfämne. Töfverensstämmelse med en tidigare upp- 
gift af SCHELL (I, 874), att klyföppningarnas slutceller t. ex. 
hos Symphytum echinatum och Populus tremula äro fria från 
garfämne, ehuru denna substans förekommer i epidermis och 
mesofyll, hos vissa andra växter åter äro garfämneförande, 
såsom hos Syringa vulgaris, Salix alba, Ipomaea purpurea, 
Anemone Hepatica, har jag nämligen i flera fall funnit ifraga- 
varande substans saknas i stomacellerna, såsom i de undersökta 
bladen af Rumex domesticus, Epilobium parviflorum, Euphorbia 
Cyparissias, Lonicera brachypoda, Tussilago Farfara och Plan- 
tago major (hos de trenne sistnämnda formerna dock icke full- 
ständigt), men däremot hos bladen af Sium latifolium iakttagit 
betydande garfämnemängder i stomata. Af bifogade figurer 
att döma, synes ett med de förstnämnda växternas förhållande 
analogt fall hafva förelegat hos de röda Veronica hederifolia-blad, 
som LIDFORSS undersökt (IT, 71, figg. 1, 3). 
