32 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND II. N:o 6. 
ven meddelanden öfver åtskilliga fall af hos försöksväxterna 
inträdande anthocyanfärgning. Uppgifterna anföras likväl 
mera i förbigående och ofta utan att åtföljas af fullt nog- 
granna iakttagelser öfver isolerade eller kombineradt verkande 
kulturfaktorers betydelse i hvarje speciellt fall. I allmänhet 
framgick vid försöken, att i flertalet fall anthocyanfärgningen 
af försöksväxterna (Raphanus sativus L. och Nasturtium offi- 
cinale R. Br.) gick parallellt med substratets sockerrikedom. 
Anmärkningsvärda äro MoLLIARD’s kulturförsök i destilleradt 
vatten samt med mannit, asparagin och pepton som orga- 
niska näringskällor, vid hvilka försök hos Raphanus sativus 
en mer eller mindre framträdande, lokal anthocyanbildning 
framgick. 
Rödfärgningen synes i MOLLIARD’s försök hvarken hafva 
varit särskildt utpräglad eller intensiv, ett förhållande, som 
måhända står i samband därmed, att dels försöksmaterialet 
utgjorts af fullständiga, intakta plantor, dels att ifrågava- 
rande växter icke, såsom i motsvarande försök af OVERTON 
varit fallet, vegeterat å rena sockerlösningar, utan utvecklats 
i kombinerade socker- och närsaltlösningar. GOEBEL (I) har 
redan tidigare i viss mån antydt sistnämnda moment med 
en därur sannolikt resulterande nedsatt anthocyanproduk- 
tion. »....an reichlich gedüngten Exemplaren unterbleibt 
die Anthocyanbildung. Es wäre....eine dankenswerthe 
Aufgabe, zu untersuchen, ob dies darauf zurückzuführen 
ist, dass bei reichlicher Darbietung von N und Aschen- 
bestandtheilen der Zucker rascher verarbeitet wird.» Isjälfva 
verket förbrukas vid riklig kväfvenäring ansenliga mäng- 
der kolhydrater för syntes af kväfvehaltiga, organiska för- 
eningar, så att på detta sätt relativ sockerbrist uppstår 
(Liprorss, I, 60). 
I samband med den här föreliggande frågan om antho- 
eyanbildningens relation till cellernas sockerrikedom ar af ett 
visst intresse den hypotes, som BAEYER uppställt for antho- 
cyansyntesen. Beträffande stärkelsebildningen vid de gröna 
vaxtcellernas fotosyntetiska assimilation har BAEYER (I, 67, 
68) utvecklat den bekanta teorien, att kolsyra och vatten i 
första hand reduceras till formaldehyd, hvilken substans 
genom en serie af sekundära kondensationer polymeriseras 
till stärkelse. På annat ställe har BAEYER, ehuru mera i 
förbigående, uttalat den hypotesen, att formaldehyd äfven 
