HÅRD AF SEGERSTAD, SÖDRA SANDSJÖ S:NS FANEROGAMER. 9 
Jämte denna sedan länge kända skillnad mellan nordliga 
och sydliga utposter i en flora, finnes emellertid äfven en 
annan, nämligen mellan östliga, hvilka därtill ofta äfven äro 
sydliga, och västliga, hvilka på samma gång ofta äro nordliga. 
Denna skillnad är i den trakt, hvarom detta arbete handlar, 
liksom i Småland öfverhufvud, särdeles påfallande. Den, som 
har äran af att först hafva uppmärksammat och tydligt ut- 
talat detta förhållande, är Erıas Fries 1817. I sin Flora 
Hallandica säger han nämligen pag. 151: »Desiderantur tamen 
in Hallandia plante bene multz in adjacentibus provinciis 
vulgares. Maxime ex his memorabiles sunt in Smolandia 
orientali adjacentibusque provinciis lete vigentes, e Jutlandia 
Danorum & regno Britannico simul exulantes.» På följande 
sida uttalar han sig ock om orsaken till dessa nord-sydliga 
vegetationslinjer: »Causas vero alias cosmicas nec jugum 
parum elevatum neque gradum longitudinis aliquantulum 
deflectentem, indolem & faciem vegetationis mutare, omnino 
certum est.» På sid. 153 anför han äfven några exempel till be- 
lysande af det ofvan sagda: »Österut äro Laserpitium lati- 
folium, Viola mirabilis, Hieracium cymosum, H. echioides, 
Orobus niger, Libanotis montana m. fl. allmänna, hvilka hvarken 
förekomma i Halland eller England. Härtill komma ytterli- 
gare Trifolium montanum, Melampyrum nemorosum, Hieraciwm 
premorsum (= Crepis pr.) etc. Likaledes saknas i Halland 
Viola hirta, Geranium lucidum, Arabis hirsuta o. s. v., hvilka 
aro allmänna i östra Sverige.» 
Det ar sålunda uteslutande östliga arter han valt som 
exempel. Härmed fortsätter han i inledningen till sin Stirpes 
agri Femsionensis 1825. Men här, liksom hos WAHLENBERG 
(WAHLENBERG 1826, p. XL) och SCHEUTZ, hvilka ock, efter 
honom, sökt uppdraga den västliga gränsen för ostsmåländska 
arter, komma dessa att erhålla en västlig gräns, endast om 
man blott tager hänsyn till deras förekomst inom Småland. 
De försvinna nämligen så småningom, när man från Kalmar 
läns kust fortsätter mot landskapets inre och västliga delar, 
men uppträda sedan ånyo, när vi träda ned på höglandets 
västsluttning in i Halland, så att de allra flesta stå upptagna 
i Flora Hallandica, en del visserligen såsom betydligt säll- 
syntare än i östra Småland, men många lika allmänna som 
där. De skulle således till större delen höra till de växter, 
jag ofvan behandlat såsom kustväxter. Emellertid upptagas 
