6 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 11. N:o 10. 
ver kan å bokblad anträffas samt att dessa tal med hänsyn till 
frekvensen fördela sig kring det anförda medelvärdet i enlighet 
med den GALTON-QUETELET'ska lagen. [Det statistiska mate- 
rial, som LUDWIG (I)lämnat öfver antalet sidonerver hos Fagus- 
blad, ledde grafiskt till en polymorf (med accessoriska toppar 
försedd) variationspolygon.] 
I samband med en förminskning i antalet af första ord- 
ningens sidonerver gör sig icke sällan, såsom iakttagelser af 
ETTINGSHAUSEN och NATHORST hafva visat, den anmärknings- 
värda korrelationen gällande, att ifrågavarande nerver blifva 
i stället för kantlöpande mer eller mindre utprägladt båglöpande 
(kamptodroma). Denna i påfallande grad förändrade nerve- 
ringstyp har föranledt vissa forskare att såsom särskild afart 
af bok uppställa f. curvinervia ETT. & KRASAN, utmärkt genom 
nämnda egendomlighet. 
Likaledes föreligger en abnorm nerveringstyp hos laciniata 
blad och bladflikar af den märkvärdiga f. asplenifolia Lopp., 
hvilken helt nyligen genom HESSELMANS undersökningar vunnit 
ett betydande intresse på grund af de egendomliga, här upp- 
trädande chimärskotten och chimärbladen. Anmärkningsvärdt 
är för den här föreliggande frågan framför allt sekundär- 
nervernas starkt förökade antal, som enligt HESSELMANS figurer 
[I, fig. 4 (p. 181) och 12, 13 (p. 188)] synes à hvarje dylik blad- 
hälft uppgå till 25 och darutofver. 
Bortses emellertid fràn de nàmnda anomalierna, af hvilka 
den förstnämnda synes vara bunden vid sommarskott (»Johan- 
nistriebe»), äro bladen af Fagus silvatica genom sekundarner- 
vernas utprügladt craspedodroma förlopp tydligt igenkannliga, 
äfven dà fragment af sådana föreligga. 
Genom förgrening af dessa nervstammar (sekundárner- 
verna) uppkommer ett nätformigt förbundet system af finare 
nervgrenar, som likväl först under mikroskopet kan tydligt ur- 
skiljas. Tertiärnerverna, som makroskopiskt äro föga fram- 
tridande, förlöpa vinkelrätt mot sekundärnerverna och äro sa- 
lunda tvärlöpande (plagiodroma ). 
Huru bladnervernas finaste förgreningar förhålla sig med 
hänsyn till anastomoseringssättet, är en fråga, som förstisenaste 
tid genom undersökningar af SCHUSTER (I, II) nått sin veten- 
skapliga behandling. Medan det tidigare synts omöjligt att 
uppställa lagar för dessa inom vida gränser varierande och, 
som det ofta nog syntes, helt regellösa förhållanden, lyckades 
