GERTZ, OM PERSISTERANDE STIPLER HOS FAGUS SILVATICA L. i 
det SCHUSTER att hos blad af olika växtformer påvisa en kon- 
stant lagbundenhet med afseende pà nervnütets fórgrening och 
formen af de mesofyllfalt, som begränsas af de finaste nervgre- 
narnas maskverk. Hos Fagus silvatica, som SCHUSTER hänför 
till den s. k. Vicia Faba-typen (I, 207, 209), visar sålunda den 
mikroskopiska bilden bladets yta uppdelad i merendels fyrsidiga 
fält, delade genom en anastomoserande nervgren i tvenne till- 
nürmelsevis likstora tvärfält (jämför BüÜsGEN, I, 51, fig. 29), 
i hvilka från nämnda anastomos en fórgrenad nerv böjer ut åt 
bägge sidor. Genom nervstammar af närmast lägre ordning 
(merendels tertiärnerver) äro ifrågavarande fält, till ett antal 
af tre eller fyra, förenade till större komplexer, hvilka, mer eller 
mindre regelmässigt utbildade, hafva formen af distinkt kon- 
turerade rutor med fyrsidig eller pentagonal gestaltning (SCHUS- 
TER, I, taf. IX, figg. 20, 21). 
Denna struktur, som är utmärkande for mellanbladen 
at Fagus silvatica, återfinnes icke i den mikroskopiska bilden 
af normala stipler. Nervstammarna, som från insertions- 
punkten inträda i stipelskifvan, genomlöpa denna i ett större 
antal samt äro konstant enkla och i saknad af anastomoser. 
Nervaturen är sålunda parallellöpande samt, om vi bortse där- 
ifrån, att anastomoser här icke finnas för handen (SCHUSTER, IT), 
af typiskt monokotyl natur. Äfven å den mikroskopiska bilden 
saknas hvarje antydan till maskverk, och de genom nerverna af- 
gränsade fälten representera blott stipelskifvans mellan dessa 
nerver befintliga och med dem parallella väfnadsmassa. Med 
hänsyn till nervernas inbördes afstånd råder i olika stipler liksom 
också i olika delar af samma stipel en icke obetydlig växling, hvil- 
ken tager sig uttryck i olika bredd hos mellannervfälten. Istort 
sedt äro nerverna visserligen lika starka, men en ringa variabilitet 
i deras mäktighet kan dock under mikroskopet tydligt iakttagas. 
För ytterligare belysning af den mikroskopiska bildens utseende 
och särskildt af de interkostala mesofyllfältens och nervstam- 
marnas förhållande hänvisar jag till de schematiska afbild- 
ningar af hinnstipler, som jag lämnat a sidan 10 (fig. 3, A, B). 
Fran denna nervatur, som sålunda kan i viss man sagas 
utgora en parallelltyp till det monokotyla bladets, afviker full- 
standigt de persisterande stiplernas nervering. I dessas mellan- 
bladslika, yttre hälft återkommer nämligen dikotylernas natlika 
bladstruktur. Den inåt mot skottaxeln vända hinnstipeldelen 
har dock ofvan beskrifna, parallellnerviga struktur oföränd- 
