14 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND ll. N:o 10. 
merendels något afvika från de öfriga. De stora variationerna i 
mätningsserierna väcka emellertid misstanken, att asymmetri- 
graden måhända står i korrelativt samband med de resp. bla- 
dens läge och ordningsföljd å årsskottet. Att denna förmodan 
icke får anses ogrundad, framgår af BosHarts iakttagelser 
(I, 109), vid hvilka det städse visade sig, att å Fagus-skott de 
första trenne bladen konstant äro kraftigt asymmetriska, det 
fjärde mindre starkt och de å skottaxeln ofvan dessa insererade 
äro helt eller nästan alldeles symmetriska. Det är sålunda 
bladen vid skottets bas, som visa den starkaste asymmetrien, 
medan bladen i skottspetsen hafva symmetrisk gestalt. 
Med hänsyn till frågan om Fagus-bladens asymmetri skall 
äfven erinras om HOFMEISTERS undersökningar (I, 539, 587), 
ur hvilka framgått, att bladskifvans oliksidighet hos Castanea, 
Quercus m. fl. redan är för handen i knoppen och att asymme- 
trien sålunda utgör ett redan vid bladens anläggning induceradt 
tillstånd. Enligt RosENVINGE (I, 61) gäller detsamma for Fagus. 
Sistlidne höst har jag anställt ett tiotal mätningar öfver 
asymmetriska bokblad. I hvarje särskildt fall beräknade jag 
därvid äfven storleken af de undersökta bladens yta. Beträf- 
fande Fagus-bladens dimensioner äga vi redan iakttagelser af 
STAHL (I, 21), som uppgifver ytstorleken till 33,2 cm.? för sol- 
blad (med en tjocklek af 0,35 mm.) samt 54,6 cm.? för skuggblad 
(med tjockleken 0,22 mm.). För att bestämma bladytans stor- 
lek begagnade jag metoden att å millimeterrutadt papper 
noggrant afteckna de resp. bladens konturer och därefter räkna 
antalet rutor, som voro infattade inom nämnda konturlinjer. 
Genom att å figurerna äfven inlägga bladens medelnerv kunde 
på detta sätt också graden af asymmetri bestämmas, för så vidt 
denna tog sig uttryck i bladhälfternas olika utsträckning. 
Det förtjänar emellertid att framhållas, att asymmetrien äfven 
sträcker sig till bladets djupdimension (tjocklek), i det denna, 
såsom WIESNER visat (I, 384), städse är något större i den 
befordrade bladhälften. Af denna anledning kunna mina mät- 
ningar icke direkt ställas i parallell med WIESNERS och NORD- 
HAUSENS uppgifter. Äfven vill jag nämna, att, bortsedt från 
tvenne mätningsserier, de undersökta bladen representerade 
solblad trots deras växlande ytstorlek och vid mikroskopisk 
undersökning visade den typiska, dylika blad tillkommande 
anatomiska strukturen. Någon bestämning af bladens lage i 
förhållande till horisontalplanet gjordes icke. 
