GERTZ, OM PERSISTERANDE STIPLER HOS FAGUS SILVATICA L. 19 
En ytterligare, 1 detta hänseende icke oviktig undersök- 
ning vore att afgöra, huruvida i virescenta stipelpar, måhända 
bortsedt från terminalbladets, jämväl en graduellt olika 
anatomisk differentiering gör sig gällande, eller, med andra ord, 
om den olika tjocklek, som utmärker yttre och inre hälften af 
ett asymmetriskt mellanblad, motsvaras af en analog olikhet hos 
dess yttre och inre stipel. Denna punkt, som a priori sedt 
torde förhålla sig i enlighet med ofvan skisserade uppfattning, har 
jag ännu icke haft tillfälle att undersöka. Med den kännedom, 
som vi, tack vare PAULSENS undersökningar (I, 285, figg. 11, 13), 
äga om den anatomiska plasticiteten hos bokens persisterande 
stipler, hvilka kunna 1 den inre byggnaden visa samma olikhet 
som sol- och skuggblad af bok, torde säkerligen de suppo- 
nerade skillnaderna i stipeltjockleken icke utfalla allt för ringa. 
Utvecklingen af bokens stipler till persisterande, mellan- 
bladslika bildningar är sålunda nära förbunden med frågan om 
bladasymmetrien öfver hufvud taget. På detta ställe må därför 
anknytas en kortfattad öfversikt öfver denna fråga, sådan upp- 
fattningen af densamma för närvarande ställer sig, och hufvud- 
sakligen i punkter, som beröra Fagus silvatica. 
Som bekant utmärka sig bokens skottsystem — bortsedt 
från det unga hufvudskottet, som ända till utvecklingen af tredje 
bladet är ortotropt (ROSENVINGE, I, 62; GOEBEL, II, 57; BÖSGEN, 
I, 29) — genom sin utpräglade dorsiventralitet. Denna yttrar 
sig redan däri, att bladinsertionen, som å ortotropa skott 
följer divergensen !/,, här är på så sätt förändrad, att bladens 
fästpunkter förskjutas mot den plagiotropa skottaxelns under- 
sida. Sekundärt resulterar härur en växlande divergensvinkel, 
som på skottets undre sida utgör 90”, men, mätt på dess 
öfre, når värdet 270”. En ytterligare följd af skottsystemets 
dorsiventralitet är, att bladskaftens insertion å ifrågavarande 
plagiotropa axlar förskjutes från normalt tvär till mer eller 
mindre sned i förhållande till axlarnas längdriktning. Detta 
ställningsförhållande, som medverkar till Fagus-bladens karak- 
teristiska anordning 1 vågräta plan, har sin grund i oliksidig 
befordran af bladbasens (jämte stiplernas) breddtillväxt vid 
tiden för internodiernas förlängning. Härigenom komma 
bladinsertionerna å skottaxeln att representera framåt och nedåt 
böjda strimmor. »....die Narben der Stipulen, an einjährigen 
Zweigen noch kenntlich, bilden einen vollen Umgang einer 
