GERTZ, OM PERSISTERANDE STIPLER HOS FAGUS SILVATICA L. 21 
bladasymmetrien härrör från WrESNER, som i bladens olik- 
sidighet såg en yttring af vissa yttre faktorers inverkan. Då 
han särskildt tillmätte bladens läge i relation till horisontalpla- 
net en stor betydelse, fattade han i enlighet med den åsikt, som 
samtidigt uttalades af FRANK och HOFMEISTER (I, 581), blad- 
asymmetrien såsom resulterande ur en geotropisk (eller rättare 
geomorfotisk) induktion (WIESNER, I, 386 ff.). 
Bladen skulle sålunda här stå under tyngdkraftens form- 
bestämmande inflytande. Hos boken intaga de plagiotropa 
skottaxlarna enligt WIESNER (III, 7, 9 ff.) ett hemiortotropt läge, 
och de å dessa insererade bladen äro, bortsedt från ändbladet, 
som befinner sig i skottaxelns riktning och liksom denna axel 
är hemiortotropt, klinotropa, emedan deras medianplan står 
snedt till horisonten. Bokbladens asymmetriska utbildning 
uppfattas af WIESNER såsom bunden vid detta klinotropa läge, 
emedan det hemiortotropt orienterade terminalbladet är mer 
eller mindre tydligt, oftast fullständigt symmetriskt. 
Under det att WIESNERS iakttagelser sålunda pekade hän 
på ett antagande af bladasymmetriens samband med tyngd- 
kraften såsom den för företeelsen bestämmande orsaken, fattade 
GOEBEL (II) fenomenet som framgånget af växtens inre gestalt- 
ningsförhållanden, i det han betonade det faktum, att bladasym- 
metri städse uppträder bunden vid dorsiventrala skott och så- 
lunda blott vore en yttring af hela skottsystemets tendens till 
totalsymmetri. I sina senare undersökningar har äfven WIES- 
NER (II, 552) inrymt ett berättigande åt dylika formbildande, 
inre krafter och för vissa fall särskildt påpekat betydelsen af 
exotrofien, med hvilket begrepp han förstår befordrandet af 
ett sidoorgans yttre led gent emot de inre. Tlikhet med aniso- 
fylli skulle sålunda bladasymmetrien utgöra blott ett specialfall 
af nämnda formförhållande. 
En vidare, till en del experimentell behandling nådde frågan 
genom NORDHAUSENS undersökningar. Förutom nyss antydda 
formbildande krafter betonade NORDHAUSEN (I, 20 ff.) vikten 
af ljusets inverkan som förklaring af symmetriförhållandena. 
Han fattar sålunda bokens bladasymmetri såsom framgången 
genom lagmässigt ingripande af flera faktorer, af hvilka exotro- 
fien kommer i betraktande som det inre, ljuset och tyngdkraften 
som yttre moment. Att ljuset är bestämmande för dorsiventra- 
litetens orientering, hade för öfrigt redan RosENVINGE (I, 63 ff.) 
visat. 
