GERTZ, OM PERSISTERANDE STIPLER HOS FAGUS SILVATICA L. 29 
När de persisterande stiplerna nått definitiv utbildning, 
förlora de åter sitt anthocyaninnehåll och blifva liksom mellan- 
bladen gröna, bortsedt från nerverna, hvilka ännu någon tid 
behålla denna rödfärgning. Merendels befinnes därjämte den 
assimilatoriskt utbildade stipeldelen länge vara tydligt afgränsad 
från den hinnaktiga knoppfjällsdelen genom en intensivt röd 
zon. En undersökning af dylika stipler visade anthocyan i 
öfre och undre epidermis, medan mesofyllet var ofärgadt.! 
På samma sätt föra de normala, affallande stiplerna rikligt 
anthocyan, lokaliseradt i epidermis. Ifragavarande celler, som 
till formen något växla, ofvan kärlsträngarna äro långsträckta, 
å mellanliggande mesofyllfält bredare ända till isodiametriska, 
utbilda detta färgämne, anmärkningsvärdt nog, äfven såsom 
anthocyankroppar. Merendels hafva dessa formen af större 
klot (solitärer), hvilket särskildt gäller sådana celler, som ligga 
nära redan förtorkade delar i stipelspetsarna. Ofta förekomma 
emellertid i cellerna äfven smärre dylika kroppar i större antal 
(fig. 4, 4). I några fall har jag till och med iakttagit kristall- 
kroppar af anthocyan med form af dendritiskt förgrenade tråd- 
system eller såsom oregelbundet omböjda, nästan om trådnystan 
erinrande trichiter (fig. 4, B). 
Anthocyankropparnas sfäriska utbildningsform synes med 
all sannolikhet vara bunden vid knoppfjäll, utsatta för kraftig 
afdunstning, som helt hastigt ledt till så stark koncentrations- 
ökning af cellsaften, att anthocyanlösningen blifvit öfvermättad, 
medan kristallformen åter torde vara resultatet af en helt lång- 
samt skeende och möjligen på alltjämt stegrad pigmentproduk- 
tion beroende ökning af cellsaftskoncentrationen. I de fall, då 
klotformiga anthocyankroppar iakttogos, företedde nämligen 
stipelbladen städse tydliga förvissningsfenomen, hvilka icke 
förmärktes, när anthocyankristaller förelågo. Det får emellertid 
tilläggas, att den uppfattning, jag här skisserat beträffande 
anthocyankropparnas utbildningsformer, ännu icke är fullt 
bevisad och sålunda blott utgör en möjlighet till förklaring, som 
kräfver stöd af ytterligare forskningar i denna riktning. 
Lunds botaniska institution i december 1911. 
! I ärsstammar af bok, som merendels äro starkt rödfärgade, saknas 
däremot anthocyan konstant i epidermis och uppträder i stället utprägladt 
subepidermalt, i likhet med hvad jag tidigare funnit vara fallet vid mellan- 
bladens värfärgning (GERTZ, I, 99, 100). 
