ALMQUIST, SKANDINAVISKA FORMER AF ROSA AFZELIANA. 5 
bland virens (jfr sid. 2): att salunda en hel grupp fullkom- 
ligt saknar glattbladiga ff., under det inom alla andra hvar 
harbladig typ motsvaras af en glattbladig, är ett anmärk- 
ningsvardt faktum, som synes otänkbart, om ej gruppen vore 
särdeles naturlig samt hår- och glattbladighet hade fylogene- 
tisk betydelse. Att bland de grönbladiga fullkomligt saknas 
motsvarigheter till de exklusivt marina bland de blågrön- 
bladiga, Halogene och de närmast dessa stående rubea och 
Gabrielssonii (alla utom den sista äfven utan motsvarande 
glf.), visar inflytelsen af biologiska faktorer på sektions- 
karaktärerna. 
Tabellen visar vidare, att de blågrönbladiga differentierat 
sig 1 ett betydligt större antal specialtyper, än de grön- 
bladiga. Jämföras särskildt de båda sektionerna med glatta 
blad, så blir denna starkare differentiation af de med blå- 
gröna blad ännu mer i ögonen fallande. Ur ingen virens 
har någon kortbladstyp med full tydlighet utdifferentierat 
sig. Man kunde tycka, att sålunda virens-ffna borde sta 
relativt aflagna från hvarandra, gl.-ffna åter tätare. Men 
det förhåller sig alldeles tvärtom, vir. äro äfven från hvar- 
andra mycket svagare utdifferentierade än gl., där typerna 
stå afgjordt mer isolerade än inom öfriga sektioner — hvarför 
också utredandet af gl. för mig gifvit nyckeln till redandet 
af de andras öfvermåttan trassliga formkomplexer. Alla vir. 
likna hvarandra i själfva verket så mycket, att äfven de som 
måste anses stå längst från hvarandra, concolor och elata, 
med största lätthet kunna förväxlas, om man ej noga fast- 
håller grundskillnaden mellan A- och C-gruppernas olika tand- 
karaktär, hvilken emellertid hos mindre väl utvecklade skott 
kan visa sig särdeles otydligt. Särskildt är bladformen lika; 
hos alla virens-typerna kan uppträda, m. 1. m. utpräglad, en 
och samma bladform, rombisk med nästan lika formad bas- 
och toppdel (särskildt hos e-bladen, se bild 64, 4, 3; bild 71 
samt »Skand. ff. af R. Afz. sect. glf.> bild 52 och »Skand. 
ff. af R. gl.» tafl. 2 B visa samma f. hos gl. och glf.), hvars 
uppträdande öfver hela Afzeliana-omradet just hos mindre 
utvecklade ff. gör mig benägen att däri se en »urtyp» för 
hela arten Afzelianas bladform (jfr »Stud. &» sid. 76). 
Virens-typernas ringa utdifferentiering gjorde det för mig 
länge omöjligt att finna skarpa gränser dem emellan (jfr 
»Stud. &» sid. 83). Detta var mig så mycket svårare, som 
