8 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND I]. w:o ll. 
med förklaringen af denna senare, jämförelsevis fåtaliga, 
gruppen af fall, den förra, där geografiska utbredningen är 
gemensam för den grönbladiga typen och den blågrönbladiga 
(märk särskildt virf. bi-brobyensis och glf. brobyensis, se under 
*norvegica), synas mig i och för sig vara i fylogenetiskt hän- 
seende särdeles märkliga fakta. Det synes mig, som om 
knappt någon annan förklaring vore möjlig, än att den gröna 
och den blågröna typen måste genom mutation kunna ut- 
veckla sig den ena ur den andra, eller att de båda ha dif- 
ferentierat sig ur en och samma, hvilken redan före klyf- 
ningen var fixerad icke blott till alla hufvudkaraktärer, blad- 
form, tandning, färgnyans, taggform, utan äfven redan fått 
den geografiska utbredning dess descendenter allt sedan oför- 
ändrad behålla — jfr den i »Stud. &» sid. 82 meddelade iakt- 
tagelsen, att i tidigt stadium ingen märkbar skillnad är mellan 
en grönbladig och en blågrönbladig typ. Det förtjänar äfven 
att erinras, hvad i »Skand. ff. af R. gl.» sid. 64 o. följ. säges 
om förekomsten, bland de annars typiskt så intensivt glauce- 
scenta Hugalactizantes, af en västlig formgrupp med glauce- 
scensen starkt nedsatt (hos T'raaeni? enligt LINDSTRÖM stund- 
om knappt märkbar); mot dessa [orbicans, T'raaenii, ovatidens] 
svarande vir. eller virf. saknas alldeles, da de däremot för 
öfrigt just i denna grupp Ba. na sin rikaste formutveckling; 
det synes af allt detta ganska rimligt, att vi i nämnda 3 
specialformer skulle kunna ha kvar typer, som icke genom- 
gått klyfning i en grön och en blågrön. 
Som ovan framhållits, aftaga de gröna Afzeliane, i pro- 
portion mot de blågröna, mycket hastigt fran norr till söder: 
i Ang. aro de nästan allhärskande, ännu kring Stockholm 
aro de i majoritet, i Östergötland i minoritet, bilda dock 
annu vid Oskarshamn en afsevird del af Rosavegetationen 
liksom vid Alfvesta men enl. F. LÖNNKVIST i 6. Skane försvin- 
nande undantag; i Pineliernas rika Rosasnar fann hvarken 
MALTE eller AULIN, men val S. A. TULLBERG, sådana: icke 
heller jag och VANBERG vid Dalby. Starkt aftagande visa 
likaså de gröna Afz. fran öster mot väster inom det mellan- 
svenska insjOomradet, där spridningen af östliga typer mot 
väster och västliga mot öster tydligen försiggätt: redan i 
Närke visa de sig vara i minoritet (enligt I. G. GUNNARSSON’s 
basiska och smaltändta typen endast inom ett inskränkt östligt område 
utbildat sig. 
