10 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND ll. w:o Il. 
föräldrarna glattbladiga; sällsyntheten af sådana hybrider 
har sin enkla förklaring däri, att så sällan två olika virens- 
typer träffas tillräckligt nära samväxande. 
Att just de mer afgiordt apogama blågröna visa afgjordt 
starkare differentieringsfórmága stämmer val tillsammans där- 
med, att differentieringen i smaarter ar sa oerhördt stor just 
inom de fullständigt apogama Archieracium-grupperna, under 
det de sexuella arterna umbellatum och auricula val aro ytterst 
formrika men ej kunnat uppdelas i skilda smaarter. 
Hela formskemat inom Afzeliana-omrädet, sådant det gif- 
vits i tabellen, visar den mest slående öfverensstämmelse med 
Archieraciernas system af smäarter, med jämnlöpande serier 
af en viss färgnyans (rent mörkgrön, blekgrön, blågrön, gra- 
grön Oo. s. v.) och karakteristisk harighet, hvarje med sin silva- 
ticum-, cesium-, vulgatum-, rigidum-typ, skilda genom bladens 
form och fordelning (jfr systemet af underslakten hos svamp- 
släktet Agaricus, i serier af olika sporfärg, där hvarje släkte 
i hela byggnaden noga motsvarar släkten inom öfriga serier). 
En så märkvärdig öfverensstämmelse i regelbundet formsam- 
manhang mellan ej närsläkta apogama växtgrupper kan ej 
vara någon tillfällighet, det måste visa på inom sådana ver- 
kande formbildande krafter, och härvid erbjuder sig för tanken 
osökt mutationen. Hybridisationen — som ju faktiskt före- 
kommer hos ifrågavarande Rose och måste förutsättas möjlig 
hos Archieraciernas sexuella förfäder — kan ju ej, genom sin 
alstring af regellost tillfälliga, oändligt växlande formkombi- 
nationer, tankas astadkomma ett sa regelbundet formschema 
af fullständigt isolerade typer — man tänke sig endast verk- 
ligen in i särskildt R. Afzeliane sa öfverskädligt regelbundna 
nat af typer (likt Agaricus-släktenas), där hvar typ vidare 
lika regelbundet afsätter sin kortbladstyp och liksom denna 
uppdelar sig i m. el. m. särskilda modifikationer (gr.-f., sub-, 
per-, lati- och angusti-, bredtands-ff. o. s. v.) efter fixa kate- 
gorier gemensamma för alla typerna. Äfven de relativt ofta 
hybridiserande virf. visa ej ens på någon punkt, så vidt min 
erfarenhet sträckt sig, den verkan af hybridisationer som 
där elata och Normaniana gemensamt bilda, som det ser ut, en buske ; några 
därifrån hemförda skott äro tydligen deras hybrid; och vid ett så intimt 
samväxande är ju också korsning mellan de båda arterna ytterst lätt åstad- 
kommen, på samma gång som ett så tillkommet frö i föräldrabuskarnas 
skygd kunnat finna lämplig plats att gro och ge upphof till en med för- 
äldrarna samväxande buske. 
