106 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND ll. w:o Il. 
ej tydlig hos alla ff., ehuru hos en del särdeles lätt iögonen- 
fallande; den vanligaste placida-typen ar närmast att jämföra 
med den i »Stud. &» bild 12—14 föreställda contracta-fn. 
I följd af samma stora variabilitet i snart sagt alla delar ar 
skillnaden ofta ganska svarfunnen fran vir. med smal, m. el. m. 
Bild 56. Vir. placida. 
tillspetsad bladbas. I manga fall ar det har endast tanderna, 
som ge tillförlitliga skiljemärken, särdeles de nedre bladens; 
dessa äro hos placida alltid fran basen smala, afgjordt rakare 
än hos alla de andra, topparna med relativt långa, hvassa 
uddar, äfven hos topptänderna endast föga samlutande; sär- 
skildt b-bladet med sin smala, ofta något skärpta topp får 
genom dessa smala, n. parallella tänder ett mycket karakte- 
ristiskt utseende. — Står i mycket nära förbindelse med sin 
