JOHN FRÖDIN, KUSTKLIMATETS VÄXTGEOGRAFISKA BETYDELSE. 3 
den allra största försiktighet som man kan öfverföra de vunna 
resultaten på andra växtformer. 
Samma vanskligheter, ehuru kanske i någon annan form, 
möter man, då man medelst den andra metoden på experi- 
mentell väg i laboratoriet eller trädgården vill utröna ett 
visst klimatmoments inverkan på växten. För det första 
torde knappast alla sådana klimatelement kunna med konst 
framställas och vidare torde man näppeligen heller här till- 
räckligt kunna isolera försöksobjektet från öfriga störande 
klimatiska inflytelser, ja, det är möjligt, att växten utsättes 
för nya sådana, som ej finnas i dess naturliga miljö. Det 
bästa resultatet torde därför erhållas, om man använder båda 
metoderna jämsides med hvarandra. 
Det är gifvet, att för växtgeografen de extrema klimat- 
typerna äro af större intresse än de intermediära, emedan 
ju de förras inflytande på växtvärlden är lättare att följa. 
I ett tidigare arbete (23) har jag behandlat en dylik skarpt 
utpräglad klimatform, nämligen det västskandinaviska kust- 
klimatet, och därvid närmare diskuterat ett par af dess många 
stundom sinsemellan rätt olikartade element, samt deras be- 
tydelse för en viss grupp af områdets växtarter, nämligen de 
alpina och kalltempererade formerna. Under hösten 1911 
hade jag tillfälle att på två punkter af den svenska väst- 
kusten, nämligen vid Grundsund i Bohuslän men framförallt 
på Kullaberg i Skåne, utföra iakttagelser öfver ett par af 
det oceaniska klimatets mest intressanta faktorer, de starka 
vindarna och luftens stora salthalt samt deras inverkan på 
vegetationen. Det är resultatet af dessa studier, som jag 
här skall meddela. 
