8 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND Il. N:o 12. 
mansättning och detta senare äger rum först när de fysiologiska 
verkningarna bli tillräckligt intensiva, d. v. s. inom den nedre 
delen af det stora öfverstänkningsbältet, där dessa båda slag 
af atmosfärilier äro tillräckligt väl utpräglade, för att en del 
växtformer skola uteslutas och andra gynnas. 
Hafvets från stranden aftagande betydelse afspeglas alltså 
af de växtgeografiska förhållandena, i det att äfven ofvanför 
Verrucaria-bältet olika med stranden i stort sedt parallella 
bälten uppträda. De äro bäst utbildade på klippterrängen, 
och det första man träffar på, nedifrån räknadt, är WAR- 
MINGS och GALLÖES Lecanora murorum (Placodium)-bälte (68 
sid. 8; 24 sid. 357). Karaktärsväxter äro Lecanora murorum 
och Xanthoria parietina. Om man med sistnämnde forskare 
(sid. 359) efter färgerna uppdelar bältets karakteristiska laf- 
arter i två grupper, så finner man på Kullens nordsida utom 
de nyssnämnda ytterligare två brungula nämligen Physcia 
aquila och Parmelia saxatilis v. omphalodes. De viktigaste af 
de grå äro Lecanora atra och cinerea samt Parmelia saxatilis 
(hufvudf.). Jag har gjort samma iakttagelse som GALLÖE på 
Neksö (68 sid. 19), att lafvarna inom detta bälte oftare an- 
träffas på klippornas lä- än på deras lovart-sidor, men tror 
dock ej, att hans förklaring häraf är riktig, åtminstone hvad 
Kullen beträffar, nämligen att isskrufning om vintern skulle 
hindra dem från att invandra på hafssidorna, ty nämnda 
företeelse finner man t. o. m. pa en nivå af 12 m. 6. h. 
Snarare beror den väl på att ifrågavarande former äro ut- 
prägladt fotofila och att klippornas läsidor här äro vända 
mot söder. 
Lecanora murorum-bältet är synnerligen smalt; stundom 
saknas det alldeles och oftast träffar man inom detsamma 
den viktigaste representanten för det ofvanför liggande och 
det ofta så rikligt, att det är fråga om, huruvida man ej 
rätteligen borde helt och hållet inrangera det i det senare. 
Detta Ramalina-bältes nedre gräns torde på Nordkullen ligga 
pa en höjd af 5—8 m. 6. h., och det omfattar hela den brant, 
som begränsar högplatån åt detta håll, ända upp till en höjd 
af 45—50 m. Karaktärsväxt ar Ramalina scopulorum, som 
mångenstädes kläder klippväggarna som en formlig päls. Den 
anträffas äfven på de för hafsvinden utsatta öfre delarna 
af ett par bergkullar längre in på högplatån. 
På vissa håll i Ramalina-bältet är emellertid klippbran- 
