10 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND ll. N:o 12. 
delen af nämnda buskformation består af de båda förra, är 
den mycket låg, ja, på sina ställen blott 3 dm. hög, och bil- 
dar då en på marken krypande, mycket tät, risformig matta, 
som man träffar redan ett par meter från kanten af platån. 
(Se fig. 2.) Stundom börjar den i skyddet af några upp- 
skjutande stenar eller annan upphöjning i marken (se tafla 1). 
I detta yttersta bälte uppträder någon gång lind i stället för 
ek, men blott pa mera vindskyddade lokaler t. ex. i djupare 
ramnor och klyftor. Delvis, men ej uteslutande därför har 
Fig. 2. Den yttersta delen af ekbuskformationen pa Nordkullen. 
I förgrunden Quercus med inblandad Calluna. Förf. foto. '?/s 1911. 
Tilia-buskaget en helt annan prägel än Quercus-formationen. 
Det ar aldrig krypande, och stammarna äro betydligt längre 
och mindre greniga. 
Denna yttersta buskzon, där Quercus är dominerande, 
har en bredd af 20—35 meter. Dess höjd växer ganska 
hastigt inåt, så att den längst in har stigit till en höjd af 
1,5 m. från 3 dm. vid den yttersta kanten. Dock nå ekbus- 
karna blott i bältets innersta delar upp i snårskiktet; i all- 
mänhet torde de endast sträcka sig upp i högsta fältskiktet, 
