JOHN FRÖDIN, KUSTKLIMATETS VAXTGEOGRAFISKA BETYDELSE.17 
Vid sin inre gräns öfvergår högbuskformationen till skog 
och Tilia ersättes då så godt som omedelbart af Fagus. 
Bokskogen har här sina vanliga följeväxter (12, 34, 45) La- 
mium Galeobdolon, Circea lutetiana, Oxalis Acetosella, Poa 
nemoralis. Den sträcker sig öfver betydligt vidare areal än 
de föregående bältena, och i en sänka där vindskyddet är 
tillräckligt, går den nästan ända ned till hafvet. Där är den 
dock i sina yttersta delar mycket uppblandad med Tilia, 
Fraxinus, Quercus, som alltså tjäna som vindskydd. 
I ofvanstående framställning har jag sökt visa, burusom 
trädväxterna på Nordkullen uppträda i olika bälten, hvilkas 
ekologiska karaktär och därmed också floristiska samman- 
sättning successivt och lagbundet förändras från hafsstranden 
in emot land. Sjalfklart är såsom jag redan antydt, att det 
är de maritima atmosfärilierna och deras med det växande 
afståndet från hafsstranden aftagande intensitet, som är or- 
saken till dessa företeelser. Jag skall nu öfvergå till att i 
korthet diskutera de af mina iakttagelser, som sammanhänga 
med nämnda klimatfaktorers inverkan på de enskilda indi- 
videns fysiologi och morfologi. 
Vinden som ekologisk och växtgeografisk 
faktor. 
Såsom jag redan nämnt uppträda i ekzonens yttersta 
bräm Quercus sessiliflora och robur såsom en på marken kry- 
pande matta af sällan större höjd än 3 dm. Grenverket är 
ytterst tätt (se fig. 2) och grenarne liksom också internodierna 
mycket korta och ofta vridna åt läsidan. Toppdelarne ha 
ofta afdött och antalet helt döda grenar är ovanligt stort. 
Stammarne, som i förhållande till höjden äro ovanligt grofva, 
äro vridna i alla riktningar. — Längre in höjer sig buskverket 
långsamt. Karaktäristiskt för detsamma är dock, att nästan 
alla grenarne på samma individ ha samma höjd. (Se fig. 6). 
Det är tydligt att den kraft, som hindrar individen att 
skjuta upp och antaga den vanliga formen är hafsvinden, an- 
tingen ensam eller i förening med andra klimatiska faktorer. 
Själfva de yttre konturerna af buskvegetationen antyder 
Arkiv för botanik. Band 11. N:o 12. 2 
