18 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND ll. N:o 12. 
detta: mattans yttersta på marken krypande del, som ännu 
icke kan trotsa den längs jordytan framrusande vinden; först 
så småningom blir detta möjligt, och denna den vitala kraf- 
tens seger öfver den döda visar sig däri, att Quercus-bus- 
karne med det växande afståndet från hafvet långsamt resa 
sig till allt större höjd och därigenom aflänka luftströmmarne 
uppåt i spetsig vinkel mot jordytan, längs hvilken de förut 
rörde sig i parallell riktning (se tafla 1). På detta sätt får 
buskbältet prägeln af en typisk vindformation. I själfva 
verket är dess konfiguration i hög grad öfverensstämmande 
med åtskilliga af dödt material bestående vindbildningar t. ex. 
den typiska rörliga sanddynen eller den på flat mark under 
blåst uppkomna snödrifvan. Om man tänker sig ett plan 
lagdt genom buskverkets yttersta grenspetsar, skulle man 
erhålla en svagt välfd, långsamt stigande yta af alldeles 
samma form som dynens eller drifvans vindsida. Här och 
där träffar man en lucka i ektäcket, där man utan svårighet 
identifierar den af vinden oberörda branta läsidan. 
Men denna likhet mellan sanddynen och den vegetativa 
vindformationen är naturligtvis blott morfologisk (habi- 
tuell). I genetiskt afseende äro de ju på sätt och vis hvar- 
andras motsatser. Hvar och en af dem är visserligen resul- 
tatet af tvänne vinkelrätt mot hvarandra verkande krafter. 
Men under det sanddynen uppstår genom samverkan mellan 
den i horisontalplanet framrusande vinden och materialets 
af tyngdkraften framkallade tendens till vertikalt nedåt- 
gående rörelse, är buskdynen bildad, visserligen också den 
af vindens 1 vågrät riktning verkande kraft, men dessutom 
af växtens vitala, vertikalt uppåt riktade negativa geo- 
tropism. 
Alldeles tydligt är, att af de här förekommande träd- 
slagen eken mest framgångsrikt kan upptaga kampen mot 
vinden. Intet annat är beståndsbildande i den yttersta zonen 
utom möjligen Tilia. Att denna kommer eken närmast i 
motståndskraft framgår också af att den går lika långt fram 
som den senare, blott en smula vindskydd finnes, samt af 
att den bildar en egen formation tätt bakom eken, och så 
snart denna brutit vindens kraft eller aflänkat densamma 
(se tafla 1). 
Lindzonen har i början samma buskartade karaktär som 
ekbältet men blir såsom jag redan framhållit snart småningom 
