JOHN FRÖDIN, KUSTKLIMATETS VÄXTGEOGRAFISKA BETYDELSE. 19 
högre och utgör då en öfvergångsformation mellan ekbusk- 
vegetationen och den längre inåt fastlandet belägna skogen. 
I ekologiskt hänseende gör den då skäl för namnet högbusk- 
formation. — Morfologiskt sedt är den ganska egendomlig. Med 
Fig 5. Interiör i den inre delen af lindzonen. 
det tilltagande afståndet från hafvet aflägsnar den sig allt- 
mera från den ursprungliga busktypen (se tafla 1). Individen 
bli allt högre och på samma gång ej så mångstammiga. På 
gränsen till ekzonen hafva de vanligen 20—25 hufvudaxlar. 
Detta antal sjunker ganska hastigt inåt i samma mån som 
individen bli högre. Midt i bältet är stammantalet ännu 
4—8 per individ, under det höjden har stigit till 3 a 4 meter. 
(Se fig. 5). Längre in faller det till 3 och 2 och slutligen 
ha vi nått fram till de verkliga enstammiga skogsträden. 
