JOHN FRÖDIN, KUSTKLIMATETS VÄXTGEOGRAFISKA BETYDELSE. 21 
Detta förhållande gör sig naturligtvis också gällande i 
öfvergångszonen, ehuru ej i så hög grad. Ty undertryckan- 
det eller hämmandet af hufvudstammarnes tillväxt genom 
toppskottens förstöring försiggår där ej förrän på större höjd 
öfver marken, och utvecklingen af sidoskott blir därför ej så 
stor i de basala delarne, d. v. s. stamantalet per individ 
blir relativt litet. 
Själfva det fysiologiska förloppet vid skottens förstöring 
af atmosfärilierna och de patologiska processer, som leda till 
deras bortdöende hafva sedan länge varit föremål för fors- 
karnes lifliga uppmärksamhet och gifvit upphof till en hel 
del olika teorier. Jag skall i korthet rekapitulera de vikti- 
gaste af dessa och i belysningen af förhållandena på Kullen 
diskutera dem. 
Växtgeografiskt sedt finnas dylika af vinden bildade busk- 
formationer på två olika slag af lokaler. Dels träffar man 
dem på kusterna — och längs Sveriges kuster finnas öfver- 
allt sådana ehuru öfvervägande af tall; endast här och hvar 
på västkusten t. ex. utom på Kullen äfven vid Göteborg 
bestå de af ek. Dels finner man dem vid den arktiska och 
alpina trädgränsen. Emedan å båda dessa slags lokaler vind- 
hastigheten är mycket stor, har man redan tidigt dragit den 
slutsatsen, att det är nämnda klimatfaktor som ger upphof 
till de egendomliga buskformationerna. Men fastän denna 
åsikt i viss mån är riktig, insåg man snart att den ej inne- 
bär hela förklaringen, utan att det är vinden såsom bärare 
af andra klimatelement, eller i förening med dessa, som 
ger upphof till nämnda busktyper. 
Redan GRISEBACH såg saken på detta sätt. Han sökte 
förklaringen till vindens inverkan i den temperaturnedsätt- 
ning som den medför. Och MippENDonr fann orsaken till 
vedväxternas egendomliga utseende vid trädgränsen vara den 
omständigheten att starka vindar skulle medföra stor fuk- 
tighet. Senare har emellertid KIHLMAN påvisat, att vinden 
verkar i rakt motsatt riktning, i det att den särskildt om vin- 
tern uttorkar de grenar och skott, som sticka upp ur det 
skyddande snötäcket, och han betonar särskildt, att detta 
äger rum under en årstid, då växten på grund af markens 
låga temperatur ej kan ur densamma hämta ersättning för 
det genom afdunstningen förlorade vattnet (37, sid. 79). Det 
är på detta sätt som spaljerformen särskildt hos björken 
