JOHN FRÖDIN, KUSTKLIMATETS VÄXTGEOGRAFISKA BETYDELSE. 23 
baade hvad deres Storrelse op deres uforknyttede Udseende 
angaaer. Disse fortsette deres Vext i Forening med Hoved- 
eller Moderstammen og staae, naar denne begynner at blive 
affeldig, ofta icke seerdeles meget tilbage for samme i Stor- 
relse» (3, sid. 114—115). Det är därför sannolikt att mang- 
stammigheten beror dels på att hos växten under en mång- 
fald generationer på grund af de yttre förhållandena små- 
ningom utvecklats en allt starkare tendens till detta växt- 
sätt, men dels också på att moderstammen på grund af 
ogynnsamma edafiska och klimatiska omständigheter hämmas 
i sin normala tillväxt och utveckling (jämf. härmed skogs- 
trädens långsamma tillväxt vid trädgränsen). Till ersättning 
härför tvingas den vitala kraften att nybilda och jämförelsevis 
hastigt utveckla sidoskotten. Detta blir naturligtvis ännu 
säkrare resultat, om terminalskottet i ett tidigt stadium bort- 
dör, antingen nu detta sker som en följd af uttorkning eller 
på grund af hvad HAGLUND kallar bortfrysning (27, sid. 60). 
Den klimatiska faktor, som ger upphof till dvärgväxten, 
mångstammigheten, busk- och spaljerformen vid skogsgränsen 
är alltså vinden som genom sin transspirationsstegrande in- 
verkan åstadkommer en uttorkning af oskyddade stamspet- 
sar under en tid, då absorptionen på grund af markens låga 
temperatur är som mest nedsatt samt öfverhufvud taget för- 
hindrar en normal utveckling af det vegetativa systemet. 
Möjligt är ju för öfrigt att frysning af stamdelar och gre- 
nar speciellt under löfsprickningen kan inverka på samma 
sätt, i det att cirkulationen i ledningsbanorna därigenom för- 
hindras och tillförsel af vatten till bladdelarne omöjliggöres 
under en tid, då den kanske bäst behöfves. 
Men dessa af KIHLMAN påvisade uttorkande faktorers 
betydelse för vegetationen är säkerligen så stor, att de ej 
blott bestämma skogsträdens morfologiska karaktär inom ett 
visst bälte, utan äfven läget af den linie ofvanför hvilken de 
ej kunna gå, d. v. s. skogs- och trädgränsen, alldeles som 
man i vissa kustområden kan finna en dylik skogsgräns, i 
det skogsvegetationen ej når fram till hafsbandet utan stan- 
nar vid en bestämd linie ett stycke innanför detsamma. (23, 
sid. 6). 
Man har hittills varit benägen att förklara skoglösheten 
i den alpina regionen såsom nästan uteslutande beroende 
på att den låga temperaturen försvårar och omöjliggör repro- 
