24 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND Il. N:o 12. 
duktionsorganens funktioner. Men helt visst härrör skogs- 
trädens frånvaro ofvanför trädgränsen från ogynnsam klima- 
tisk inverkan ej blott på det florala systemet utan kanske 
i nästan lika hög grad på det vegetativa. Och att denna 
sats är riktig därom får man en liflig påminnelse för hvarje 
gang man besöker gränsbältet mellan regio silvatica och regio 
alpina och ser dess längs marken nedtryckta endast med 
yttersta moda persisterande Betula-vegetation. 
Vi måste alltså anse att trädgränsens lage i fjällen fram- 
för allt beror på tvänne klimatfaktorer, nämligen på tempe- 
raturen och på fuktigheten, framför allt luftfuktigheten, eme- 
dan betydlig sådan måste motverka och upphäfva vindarnes 
transspirationsstegrande och uttorkande inverkan. Inom det 
skandinaviska höglandsområdet äro dessa förhållanden ganska 
komplicerade, i det att dess västra sluttning har låg sommar- 
temperatur och stor relativ luftfuktighet under det att den 
östra utmärker sig för högre sommarvärme och mindre luft- 
fuktighet. Vidare är det kändt att trädgränsen faller mot 
väster (35). Egendomligt nog har sistnämnda företeelse af 
en del författare härledts ur den norska sidans stora luftfuk- 
tighet, samtidigt som man påstått, att ett fuktigare klimat 
än det nuvarande under någon period i Sveriges postglaciala 
utveckling skulle ha nedtryckt trädgränsen under dess nu- 
varande läge äfven hos oss. Visserligen häfdar SERNANDER 
numera, att en sådan ståndpunkt ej kan försvaras (62, sid. 
208), men andra forskare tyckas fasthålla vid densamma. Så 
säger THORE C. G. FRIES i sin uppsats om Aflagringarne vid 
Arpojaure: »Större luftfuktighet under denna (senglacial) tid 
kan äfven hafva spelat in och genom nedpressande af träd- 
gränserna gynnat uppkomsten af en rent alpin vegetation» 
(21, sid. 359). I själfva verket borde en dylik förändring af 
klimatet hafva medfört trädgränsens höjning, nämligen för 
såvidt öfriga klimatförhållanden blefvo oföränd- 
rade. Härför talar en företeelse, som vid trädgränsen är 
ganska vanlig och som HAGLUND särskildt har betonat, näm- 
ligen att man äfven inom själfva björkregionen finner en- 
stammiga och kraftiga björkar i synnerhet på fuktig lokal 
och god jordmån, medan de under alldeles samma exposi- 
tionsförhållanden äro små buskar på torr lokal, liksom att 
ofvanför björkgränsen utposterna uppträda i trädform på 
fuktiga lokaler med god jordmån, medan buskformen är 
