28 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND Il. w:o 12. 
på abnormt stor transpiration genom klyföppningarne. HAN- 
SEN påvisar också att bladen under hela processen ha sin 
fulla turgor. De bli ej slappa såsom sådana blad, hvilka äro 
utsatta för för stark transpiration, (30, sid. 40). De skadade 
ställena äro i början gröna och bli först senare bruna genom 
sekundär inverkan af luften och ljuset. 
HANSENS upptäckt är otvifvelaktigt betydelsefull, och 
BUCHENAU, som upptagit BoRGGREVES åsikt att kustens busk- 
formationer uppkomma genom att vinden afbryter blad och 
skott, vågar ej helt förneka att den af den förstnämnda 
upptäckta processen äfven har sin betydelse, i det ju äfven 
den dödar bladen och skotten och därigenom framkallar upp- 
komsten af sekundära sådana. 
HANSEN har vidare påvisat, att den af honom beskrifna 
företeelsen äfven anträffas i sydligare kustområden, i det att 
barren af Pinus halepensis och bladen af Quercus Ilex på Ile 
S:t Honorat vid Cannes äfven uppvisat dylika förändringar. 
Med anledning häraf häfdar han att maquis-vegetationens 
egendomliga arkitektonik uppkommer på detta sätt genom 
vindens inverkan (30, sid. 46), och att hafssaltet ej härvidlag 
spelar någon roll (30, sid. 45). Andra forskare hafva däremot 
kommit till motsatt resultat. Så beskrifva ARNE och BARRERE 
en typisk kratformation af Pinus maritimus på kusten af 
Gascogne och redogöra för, huru hafssaltet af vinden afsättes 
pa barren och dödar dem (2, sid. LXIX). Samma företeelse 
har i samma område mera ingående studerats af DEvAUX, 
som först noggrant redogör för kratbuskagets arkitektonik. 
Han påpekar, att hvad som skenbart är stammarne i själfva 
verket ofta är en förtjockad gren eller ett sidoskott, under det 
att det ursprungliga hufvudskottet dött bort och dess forna 
läge t. o. m. i många fall nu endast med svårighet kan fast- 
ställas. — Sedan barren utvecklats, börja så småningom på 
den mot hafvet vända sidan små gula fläckar uppstå, hvilka 
bli allt större, tills barret slutligen dör. Dessa fläckar, som 
ju efter beskrifningen erinra om de af HANSEN observerade, 
anser Devaux hafva uppkommit genom inverkan af det hvita 
saltdamm, som betäcker de mot hafvet vända delarne af 
träden, och hvilket ditförts af vinden samt sedan långsamt 
dödar baren. Träden hafva därför ofta, sedda från hafssidan, 
ett gulaktigt utseende, medan de mot land vända delarne 
bibehålla sin vanliga gröna färg. Då på grund af barrens 
