JOHN FRÖDIN, KUSTKLIMATETS VÄXTGEOGRAFISKA BETYDELSE. 35 
ägnad att kvarhålla koksaltet än öppen, af grus eller rörlig 
flygsand bestående mark, som nästan genast urtvättas af 
hvarje stridare regnskur. 
En annan viktig faktor är kustens topografiska 
karaktär. Det ligger i sakens natur, att eftersom saltstän- 
ket och saltdammet af vinden transporteras längs efter och 
helt nära jordytan, det lätt skall uppfångas af och afsättas 
på de branta sluttningarna af en klipp- eller höglandskust, 
uppför hvilka vinden tvingas att stiga. Dock har jag på 
Kullen till och med vid jämförelsevis svag bris sett luften 
uppfylld af små saltvattendroppar ännu på 50 meters höjd. 
Ett annat effektivt hinder för saltets inträngande inåt 
landet är en vidsträckt skogsvegetation, som liksom de 
branta bergsluttningarna uppfångar vattendropparna och 
saltstoftet. 
En låg, skoglös, för starka hafsvindar utsatt kust är så- 
ledes i hög grad ägnad att underlätta transporten af salt in 
öfver landet. Detta bekräftas också af de iakttagelser DE- 
VAUX och GOUIN gjort i Gascogne, i det de funnit, att hafs- 
saltet där transporteras 40, ja ända till 80 km in i landet i 
tillräcklig mängd för att utöfva inflytande på vegetationen 
(14 sid. LXXI). Warmines åsikt, att »egekrattene» i det 
inre af Jylland på grund af det stora afståndet till hafvet ej 
kunna ha uppstått genom hafssaltets inverkan (69 sid. 37), 
behöfver alltså ej vara korrekt, ty vind och terrängförhål- 
landena äro här fullständigt analoga med dem i Gascogne. 
Då det gäller att bestämma, hur långt från hafsstranden 
inåt land koksaltet sprides med vinden i så stor mängd, att 
det har betydelse för växtlifvet, är det naturligtvis af vikt 
att undersöka såväl markens som växtindividens salthalt. 
Men den saltmängd, som där eventuellt finnes, behöfver ej 
nödvändigt ha uppstått genom  eolisk salttillförsel. Det 
låter ju mycket väl tänka sig, att området ifråga helt nyligen 
legat nedsänkt under hafsytan och att marken därför består 
af i det salta hafsvattnet afsatta, svårpermeabla leror, som 
alltså mycket väl under långa tider kunna bibehalla en viss 
saltmängd. Eller också kan marken, om dess vertikal- och 
horisontalafstånd från hafvet är obetydligt, kapillärt upptaga 
