40 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 11. N:o 12. 
verklig västlig storm, men en dag rådde en jämförelsevis 
kraftig nordvästlig bris och på aftonen insamlade jag under- 
sökningsmaterial från högplatåns mot hafvet vettande kant 
på en höjd af 45 m. Det är gifvet, att de växtdelar, som 
skola undersökas, helst böra vara hårbeklädda eller klibbiga, 
dels emedan, om de äro glatta, saltet lätt af vinden åter 
sopas bort, eller under transporten till stationen lätt skakas 
af, och slutligen därför att vid tillsättandet af talliumsulfat- 
lösningen denna lätt för saltpartiklarna med sig bort från 
växtdelens yta, om den är glatt, innan de hinna att lösas. I 
så fall kan man ju icke vid eventuellt uppträdande i syn- 
fältet af spridda talliumkloridkristaller med absolut visshet 
påstå, att kloret härrör från växtdelen ifråga. Jag under- 
sökte de hinnaktiga, hvita med långa kanthår försedda hölstren, 
som omgifva den öfversta delen af stängeln pa Statice Ar- 
meria. Efter tillsats af reagenslösningen bildades mängder 
af klortalliumkristaller bland de nämnda täta 
håren. Tydligen hade här fastnat massor af 
små saltpartiklar. — Vidare hade jag skaffat 
mig individ af samma art från en bergkulle, 
benämnd Utsikten, hvilken reser sig öfver 
platån till en höjd af 95 m. ö. h. och är be- 
lägen 500 m. från stranden, hvarifrån den 
skiljes af löfskog och åkermark. På stän- 
gelns ena sida erhöll jag en hel del tallium- 
Fig. 9. Enbarr kloridkristaller, som angafvo närvaron af be- 
sis ion AB a tydliga mängder koksalt. På ytan af några 
utfällda klortal- Calluna-blad från samma lokal lyckades jag 
liumkristaller- äfven konstatera salt, ehuru ju dessa blad 
äro alldeles glatta. 
För att utröna, om saltstänket når ännu högre, hämtade 
jag material äfven från Kullabergs högsta topp, den s. k. 
Hakullen, som når upp till 190 meters höjd. Sedan jag pla- 
cerat enbarr fran denna lokal under täckglaset och försiktigt 
till dess ena kant satt reagenslösningen, utfälldes, sa fort 
denna natt fram till barret, nagra vackert utbildade tallium- 
kloridkristaller pa dettas kanter (fig. 9). Afven vid relativt 
svag vind nar hafssaltet alltsa ganska langt, ja, om de topo- 
grafiska förhållandena äro gynnsamma, ända till gränsen 
mellan hög- och låglandet (200-meters kurvan). Det är där- 
