JOHN FRÖDIN, KUSTKLIMATETS VÄXTGEOGRAFISKA BETYDELSE. 41 
för högst troligt, att kusttrakterna vid stark pålandsstorm 
formligen beströs med saltstoft. 
Dock är själfva detta faktum ej särdeles afgörande för 
hufvudfrågan, som är hafssaltets betydelse för den terrestra 
kustvegetationen. Viktigare är då, huru ofta en dylik in- 
tensiv salttillförsel äger rum, och som ett uttryck för eller 
resultat af dess frekvens kan i viss mån själfva markens 
halt af koksalt uppfattas. Visserligen aflägsnas en del af 
detsamma genom regnvattnet, men om marken är täckt af 
sammanhängande växtlighet och den för öfrigt är af lämplig 
beskaffenhet, måste alltid ett öfverskott af salt finnas i den- 
samma, och dettas storlek måste ju först och främst bero på 
tillförselns medelmängd per tidsenhet. 
Man finner ganska ofta uppgifter om markens salthalt 
vid kusterna. Så meddelar WARMING (68 sid. 291—292) re- 
sultatet af några analyser af flygsand från Jyllands västkust. 
6 steg ofvanför öfversta driftranden höll sanden 15,6 mgr. 
salt per 50 gr. sand (= 0,031 °/o), 30 steg längre upp 16,17 
mgr. (— 0,0323 2/0) och ett par hundra steg från stranden 
4,6 mgr. (= 0,0092 2/0). MASSART ater har i kustdynerna på 
kusten af Belgien, alltså i fullkomligt likartadt klimat och 
samma slags mark, påvisat i själfva stranddynen en salthalt 
af 0,351 °/o, på ett afständ af 150 m. från hafvet 0,17 °/o och 
1,500 m. in i land 0,041 9/o. 
Vid en jämförelse mellan de båda författarnas uppgifter 
öfverraskas man af den stora olikheten mellan dem. Den 
senare har fått ända till tio gånger så höga värden som den 
förre. Detta behöfver dock ingalunda antyda, att enderas 
analyser varit behäftade med något fel och sålunda gifvit 
oriktigt resultat. Förklaringen torde snarare ligga däri, att 
den jordart, som båda analyserat, har just sådana fysika- 
liska egenskaper, att dess halt af lösliga salter mycket snabbt 
kan förändras. Dels urtvättas den mycket lätt af regnvatten. 
Det är ju möjligt att detta är orsaken till det låga värde, 
som WARMING erhållit. Men ej heller MASSARTS siffror torde 
representera något normalvärde. Sa är t. ex. salthalten med 
visshet ännu mycket högre på sådana lokaler som SOLGER 
skildrat, där sanden öfverstänkts af saltvatten till sådan 
mängd, att de vid afdunstningen utkristalliserade saltpartik- 
larna sammanbinda sandkornen till en fast krusta. 
Men ej blott den stora permeabiliteten är orsaken till 
