48 ARKIV FOR BOTANIK. BAND Il. N:o 12. 
hos Planiago maritima och Statice Armeria, "äfven nar de 
vuxit manga kilometer fran hafvet och pa mark, som inga- 
lunda kan tänkas vara särskildt klorhaltig t. ex. gräsmattorna 
i Lunds botaniska trädgård. Det ar tydligt, att nämnda for- 
mer af någon anledning med särskildt stor lätthet uppsöka 
och resorbera det i marken befintliga kloret, hvarefter det 
sedan aflagras i bladen. Detta har också tidigare angående 
andra arter påpekats af SCHIMPER (59 sid. 99, och 58 sid. 
148—149). Samma fenomen har af Fırrıng iakttagits i norra 
Sahara (15 sid. 264). 
Den förstnämnde har karakteriserat företeelsen sålunda, 
att ifrågavarande former utmärka sig för salthunger (59 sid. 
101). Men därmed har han icke velat påstå, att densamma 
hos dem skulle vara förestafvad af ett oafvisligt behof efter 
koksalt. Snarare tyckes han luta åt samma åsikt som häf- 
das af de flesta andra växtfysiologer, nämligen att halofy- 
terna mycket väl skulle kunna trifvas äfven på icke salt- 
haltigt substrat, om de icke uteslötes därifrån genom kon- 
kurrensen från andra, starkare formers sida. Förklaringen 
skulle alltså vara densamma som den en del forskare användt 
i fråga om de s. k. fjällväxternas gräns nedåt mot låglandet. 
SCHIMPER har dock i viss mån reserverat sig emot de konse- 
kvenser i växtfysiologiskt hänseende, till hvilka en sådan 
ståndpunkt skulle kunna leda, i det han påstår, att de for- 
mer, som verkligen skulle kunna behöfva klornatrium, också 
kunna uppsamla tillräckliga mängder sådant på vanlig na- 
turlig mark (59 sid. 98). 
Ekologernas ståndpunkt att göra halofyternas lokalisering 
uteslutande till hafsstranden till en konkurrensfraga synes 
mig dock brista i det hänseendet, att den ej kan förklara 
det egendomliga sammantraffandet af halofili och svaghet 
i konkurrensen med andra former. Det ar väl möjligt, att 
koksaltet hos en del af halofyterna utöfvar en positivt gynn- 
sam, stegrande inverkan pa vissa af lifsfunktionerna, och att 
de, ehuru pa vanlig mark klorförande, dock ej dar kunna 
erhålla tillräckliga mängder koksalt, samt att därför deras 
vitalitet och konkurrensduglighet nedsättas. Nu är det vis- 
serligen sant, att man lyckats odla halofyter på vanlig mark, 
t. ex. trädgårdsjord utan tillsats af salt (59 sid. 102). Men 
dels är väl sådan jord något mera klorförande än vanlig 
naturlig mark, dels har detta blott lyckats med en del halo- 
