JOHN FRÖDIN, KUSTKLIMATETS VÄXTGEOGRAFISKA BETYDELSE. 49 
fyter (13 sid. 118), och slutligen hafva ju en del, som man 
kunnat kultivera i dylik jord, dock företett vissa struktu- 
rella förändringar, såsom reduktion af succulensen (59, sid. 
100), och det är ingalunda konstateradt, hvilka fysiologiska 
inverkningar detta kan utöfva på växten, om det får fort- 
sätta under generationer. 
Att den hos vissa arter förefintliga salthungern verkligen 
skulle kunna vara förorsakad af ett fysiologiskt behof, synes 
mig i viss mån sannolikt på grund af analogier med den 
lägre växtvärlden. Den store ekologen WARMING uttalar sig 
ju själf angående kustens alger och lafvar på följande sätt: 
»— — — For de seerlig till Kysten eller Stranden knyttede 
Arter maa Salt vel endog vere en Livsbetingelse» (68, sid. 
23). Uppenbarligen syftar han dock endast på de inom 
Verrucaria- och Lecanora-murorum-bältena befintliga arterna. 
Däremot synes han mena, att hafssaltet ej har någon nämn- 
värd betydelse för det ofvanför liggande bältet och dess ka- 
raktärsväxt Ramalina scopulorum (sid. 9). Med stöd af 
GALLÓE'S uppgifter häfdar han, att lafven är utprägladt fotofil, 
och båda dessa författare sätta dess förekomst i samband 
med förefintligheten af starka vindar. Äfven i vår licheno- 
logiska litteratur torde det vara vanligt, att man sätter dess 
uppträdande i förbindelse med af sol och vind framkallade 
xerofila förhållanden. De verkliga förhållandena torde dock 
ej uteslutande öfverensstämma med en sådan uppfattning. 
På Kullaberg har jag minst lika ofta träffat lafven på djupt 
skuggiga mot norr vända klippbranter som på solbelysta, och 
fil. kandidat S. MÅRTENSON har benäget meddelat mig, att 
detsamma är förhållandet i Bohuslän, hvilket jag under mitt 
besök vid Grundsund 1911 själf också kunnat iakttaga. Den 
torde därför knappast vara så fotofil som man velat göra 
gällande. Och på liknande sätt förhåller det sig nog med 
dess förhållande till vinden. Vore den särskildt anemofil, 
d. v. s. anpassad att lefva i starka vindar som sådana, då 
vore det egendomligt, hvarför den blott skulle finnas på för 
blåst utsatta klippor vid kusten och ej också på dylika lo- 
kaler inuti landet, ty sådana finns det som bekant godt om 
äfven där, oafsedt fjälltrakterna. 
När nu Ramalina scopulorum, såsom GALLÖE uppger (24 
sid. 357), är uteslutande bunden till hafvets närhet, måste 
man för att kunna förklara detta taga sin tillflykt till någon 
Arkiv för botanik. Band 11. N:o 12. 4 
