52 ARKIV FOR BOTANIK. BAND ll. N:o 12. 
ett aftagande i klorhalten fran hafvet inemot land samtidigt 
som individen blefvo mindre och svagare. 
Det förefaller alltså, som om nämnda laf i större 
eller mindre grad vore beroende af att dess substrat 
är salthaltigt, för att den skall kunna nå sin nor- 
mala utveckling. Det ligger då nära till hands att antaga, 
att äfven en del af de högre växterna skulle kunna hafva 
samma lifsbetingelse. Detta skulle då framför allt gälla de 
af dem, som i stort sett genom sin utbredning öfverens- 
stämma med Ramalina, nämligen halofyterna. Men de torde 
dock något mindre än denna vara beroende af substratets 
kemiska sammansättning, emedan de hafva större förmåga 
att äfven på saltfattig mark uppsamla klor. Och som jag 
ofvan nämnt dela de denna egenskap med åtminstone vissa 
former af ruderatväxterna och äfven en del andra såsom 
Angelica silvestris. Alla dessa, som äfven på vanlig mark i 
sina väfnader anhopa ovanligt stora mängder klor, skulle 
därför kunna sammanfattas i en särskild grupp, de klorsam- 
lande växterna. 
Till dem höra dock ej de fyra, som jag först undersökte. 
De upptogo blott klor i större kvantiteter, när marken var 
mera än vanligt salthaltig. De representera en annan typ, 
som förhåller sig mera indifferent gentemot markens klorhalt. 
Deras klormängd motsvarar markens. De skulle därför i 
detta hänseende kunna kallas indifferenta. Med afseende 
på sin förmåga att upptaga klor hör Ramalina scopulorum 
otvifvelaktigt hit, men med hänsyn till den betydelse, 
som saltet har för dess lifsfunktioner, hör den tro- 
ligen till föregående grupp, såsom jag ofvan sökt visa. 
Ännu en tredje sådan finnes emellertid och den består 
af former som till och med på starkt salthaltigt substrat äro 
alldeles klorfria eller åtminstone blott upptaga mycket obe- 
tydliga mängder af klor. I själfva verket har jag redan om- 
nämnt ett par sådana, nämligen våra båda Quercus-arter (sid. 
31). Vidare har jag funnit, att till dessa klorskyende former 
äfven hör Calluna vulgaris. Öfverallt på västkusten går den 
långt ned i Ramalina-bältet. På Kullen har jag funnit den 
vid dettas nedre gräns. Om den här och där ej anträffas på 
så låg nivå, så beror det på, att tillräcklig mängd lös jord 
saknas, och ej på markens salthalt. Men icke ens i de längst 
ned mot hafvet befintliga individen har jag någonsin kunnat 
