JOHN FRÖDIN, KUSTKLIMATETS VÄXTGEOGRAFISKA BETYDELSE. 55 
måste alltså aflagringen af salt i cellerna komma att försiggå, 
under det att salthalten i ledningsbanorna dock kan blifva 
relativt obetydlig. För att saltkoncentrationen i cellerna ej 
skall blifva alltför stor, måste därför transpirationen hämmas 
genom transpirationsskydd. Därför förändras dylika arter, 
som kommit in på starkt salthaltigt substrat, i xerofil rikt- 
ning. 
En utmärkande egenskap för de sistnämnda arterna är 
alltså att man vanligen hos dem finner mycket större klor- 
mängd i cellerna än i kärlen, och att vid aftagande salt- 
mängd i substratet kloret alldeles kan upphöra att anträffas 
i ledningsbanorna, under det att det alltjämt i ansenlig mängd 
finnes i cellerna. Mellan arterna af denna typ, hvilka af- 
skilja kloret från vattnet i cellerna, och den föregående, hos 
hvilken afskiljningsprocessen försiggår redan i rötterna, finnes 
en mellanform, karakteriserad därigenom att kloret hufvud- 
sakligen uppträder i kärlen. Detta beror tydligen på att cell- 
menbranerna äro mera eller mindre impermeabla för saltet 
och att detta därför afskiljes, då transpirationsströmmen 
passerar igenom dem. Hos nämnda arter kan man därför 
finna massor af klor i ledningsbanorna, medan klorreaktionen 
i cellerna är liten eller ingen. Till denna typ höra sannolikt 
Athyrium Filix femina och enligt hvad som synes framgå af 
J. SCHMIDTS undersökningar (60, sid. 153), äfven Lathyrus 
maritimus! samt enligt hvad jag själf med säkerhet funnit 
Alchemilla alpina (se nedan). 
Oafsedt hvilken af de tre här nämnda typerna det är 
fråga om, och hvar än saltafskiljningen äger rum, så är det 
dock af teoretiska skäl sannolikt, att den försvårar vatten- 
tillförseln och försvagar transpirationsströmmen och därigenom 
tvingar växten att så mycket som möjligt hämma afdunst- 
ningen. Hvilka fysiologiska verkningar saltet i öfrigt än kan 
hafva, så måste det alltså framför allt medföra, att transpira- 
tionsorganen förändras i xerofytisk riktning. Experimentellt 
har riktigheten häraf för länge sedan bevisats genom odling 
af vanliga växter på saltrikt substrat, liksom genom att man 
vid kultivering af halofyter i klorfattig mark funnit, att de 
för dem så utmärkande transpirationsnedsättande karaktä- 
rerna reduceras. SCHIMPERS berömda sats, att växter, som 
! Hos bladen af denna fann redan ROosENBERG blott »einen sehr ge- 
ringen Chlorgehalt». Ofvers. af K. V. A. Akad. Förh. 1897, sid. 541. 
