JOHN FRÖDIN, KUSTKLIMATETS VÄXTGEOGRAFISKA BETYDELSE. 61 
Växtgeografiska konsekvenser och paralleller. 
Man betraktar vanligen och på goda grunder västra 
Skandinaviens kuster som synnerligen fuktiga områden, om 
de också under den större delen af vegetationsperioden visa 
relativt mindre luftfuktighet och nederbörd än under resten 
af året (23, sid. 8). 
I detta i alla händelser ganska fuktiga gebit träffas lik- 
väl mångenstädes alpina, subalpina och kalltempererade for- 
mer med en öfvervägande xerofil morfologi och härstam- 
mande från en region med i växtfysiologiskt afseende torrt 
klimat. 
Detta egendomliga förhållande har jag redan förut sökt 
förklara på så sätt, att det i norska kustens ytterzon befint- 
liga terrestra saltet nedsätter växternas absorption och häri- 
genom motverkar det för dessa former skadliga inflytandet af 
markens stora fuktighet (23, sid. 20 och 47). Riktigheten af 
denna åsikt bekräftas också af mina ofvan meddelade iakt- 
tagelser, i det de visa, att såväl i marken som i växterna 
ovanligt mycket klornatrium finnes i ett bredt bälte längs 
kusten, samt att bredden af denna zon i hög grad är bero- 
ende på frånvaro af skogsvegetation. Sådan saknas också 
såväl i Bohuslän som på Norges västkust. Vidare är det 
förra området ett lågland och äfven längs den norska kusten 
ligger på stora sträckor ett bandformigt sådant mellan hafvet 
och det norska höglandet, nämligen den här och där ganska 
breda, som en låglandsterrass utbildade s. k. »strandflaten.» 
På grund af dessa skäl är helt säkert bredden mycket stor 
af det bälte, inom hvilket saltet i båda dessa områdan har 
xerofilt utbildande betydelse. Härigenom skapas med af- 
seende på fuktighetsförhållandena tillräckligt drägliga exis 
tensmöjligheter för de xerofila alpina formerna och lämnas 
åtminstone den ena delen af den naturliga förklaringen till 
denna omtalade ståndortsväxling mellan regio alpina och 
kustlåglandet. Jag har emellertid ansett det önskvärdt att 
