JOHN FRÖDIN, KUSTKLIMATETS VÄXTGEOGRAFISKA BETYDELSE. 65 
äro fysiologiskt torra, ehuru de klimatfaktorer som åstadkomma 
detta resultat äro väsentligt olika. Såväl i fjällregionen som i 
den yttre kustzonen är också det öfvervägande antalet arter 
morfologiskt sedt xerofyter. Men under det att i fjällen alla slag 
af xerofytisk struktur påträffas, finner man, att de xerofila 
strandhalofyterna öfvervägande tillhöra en xerofil utbildnings- 
form, nämligen den succulenta typen. Detta har för Skandina- 
viens vidkommande förut påpekats af WARMING (68 sid. 66 
och 295). Det är ju också genom kulturförsök kändt att salt- 
haltigt substrat är ägnadt att befrämja uppkomsten af vatten- 
väfnad och iakttagelser ute i fältet bekräfta detta. Fil. 
Kand. S. MÅRTENSON har sålunda välvilligt meddelat mig, 
atc han på Styrsö funnit Anagallis arvensis utvandrad i 
strandzonen och att den där hade en succulent utbildning. 
Och CHERMEZON och RıkLı hafva konstaterat, att äfven 
i Medelhafsomrádet det största antalet halofyter äro suc- 
culenta. Egendomligt nog kan man i fjällen finna en mot- 
svarighet till detta. Det finnes nämligen äfven där ett 
slags mark, som i likhet med den af saltvatten genomdränkta 
på kusten, i fysikaliskt afseende är våt men i fysiologiskt 
är torr, nämligen den af kallt vatten genomsatta jorden. 
Och liksom den salta våta marken framkallar uppkomsten 
af succulens, så tycks också den kalla våta marken göra 
det. Det finnes flera slag af sådan i fjällen. Det mest ex- 
trema är snölägena och fläckarna nedanför dem. Vidare 
höra hit stränderna af de med kallt vatten fyllda fjäll- 
bäckarna samt klippbranter fuktade af framsipprande kallt 
grundvatten. ‘Till dessa lokaler äro kallvattensucculenterna 
antingen uteslutande eller delvis hänvisade. De mest kända 
af dem torde vara Ranunculus nivalis och glacialis, Saxifraga 
groenlandica, oppositifolia, rivularis, cernua, aizoides, stellaris, 
nivalis och Cotyledon, Cardamine bellidifolia, Oxyria digyna, 
Rhodiola rosea och Sedum villosum. Och öfver hälften af 
dem uppträda gärna äfven i det salta yttre kustbiltet. 
Det finnes för öfrigt äfven en annan dylik likhet mellan 
den kalla och den salta marken och dess inverkan på 
vegetationen. Liprorss har nämligen visat, att den krypande 
formen hos en del vårväxter och äfven vissa alpina arter 
beror på direkt inverkan af markens låga temperatur, samt 
att denna egenskap skyddar mot för stark transpiration, 
som ju särskildt vid låg temperatur kunde blifva ödesdiger 
Arkiv för botanik. Band 11. N:o 12. 5 
