44 AEKIV FÖR BOTANIK. BAND 14. N:0 3. 



Ny för Jämtland! Är förut anmärkt uti vårt land i 

 Torne-, Lule- och Pite lappmarker på ett halft dussin lokaler 

 samt i Härjedalen på Midtåkläppen (Oldberg) samt Funnes- 

 dalsberget (P. J. Hellbom). Den är sålunda en af våra säll- 

 syntaste fjällmossor. 



Jag upptager här i motsats till flera forskare denna art 

 under Astrophylhim-nYaktet och ej under släktet Cinclidium. 

 Samma uppfattning h^^sa bl. a. Loeske och Dixon, I själfva 

 verket finnas inga säkra karaktärer, hvilka skulle göra dess 

 placering i CmcZ/rfiwm-släktet berättigad utan synes det huf- 

 vudsakligen vara den habituella likheten med detta släkte, 

 som orsakat dess placering därstädes. Dixon skrifver i 

 Revue bryologique för år 1909: »The genus Cinclidium is a 

 very homogeneous one, the species all being nearly allied to 

 one another with very close resemblance in habit, which 

 resemblance the plant in question do not share. No consi- 

 derations of the kind, on the other hand, tend to exclude 

 them from Mnium» (= Astrophyllum). 



Dixon försöker i samma uppsats visa, att A. hymenphyllum 

 och A. hymenophyUoides äro identiska, i det att den senare 

 arten skulle vara en »rupestral form» af den förra, en åsikt, 

 som jag ej alls kan dela. Dixon försöker bortförklara eller 

 förringa alla de karaktärer, hvilka mest skilja dem åt, och 

 stöder sig dessutom på, att de bägge arterna hafva ungefär 

 samma utbredning. Hvad det senare beträffar, så finnes det 

 ju en mängd bladmossor med samma utbredning som dessa 

 båda, och vidare kan man nog påvisa rätt afsevärda olik- 

 heter i deras utbredning. Så t. ex. saknas A. hymenophyl- 

 loides på Spetsbergen, där A. hymenophyllum är rätt allmän, 

 och vidare är A. hymenphylloides utbredd i Finland, där A. 

 hytnenophyllnm saknas. Om arterna endast vore ståndorts- 

 modifikationer, borde de ju i våra fjälltrakter hafva ungefär 

 samma frekvens, men nu är A. hymenophyllum betydligt säll- 

 syntare än den andra arten och saknas fullkomligt i vissa 

 områden, där A. hymenophylloides är tämligen allmän. 



Hvad Dixon's resonemang angående artkaraktärerna be- 

 träffar, så finnes det m\-cket att anmärka däremot. En 

 karaktär, som är mycket utmärkande för .4. hymenophyllum, 

 är, att bladen äro långt nedlöpande. Dixon konstaterar nu, 

 att äfven hos A. hymenophylloides bladen nedlöpa ehuru obe- 

 tydligt och använder detta som argument för arternas sam- 



