4 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 14. N:0 4. 



bien zusammensetzenden Individen unter einander überein- 

 stimmen, aber von den anfänglich pinselförmigen, später freie, 

 kugelförmige Coenobien bildenden segagropilen erheblich ab- 

 weichen.» 



Brand, som haft fördelen af ett synnerligen vidlyftigt, 

 i flera fall äfven biologiskt studeradt material, intar en för- 

 medlande ståndpunkt och anser, att betingelserna för de ra- 

 diära bollarnas uppkomst »sind einerseits durch die orga- 

 nischen Eigenthümlichkeiten dieser Pflanzen gegeben, schliessen 

 aber mehrfache äussere Postulate ein, natürlich gute Ernäh- 

 rungsverhältnisse und freie Beweglichkeit der Pflanzen, . . . 

 sowie die Thätigkeit äusserer Kräfte welche in schonender 

 und ziemlich regelmässiger Weise die Umwälzung vollziehen» 

 (Brand 1902, s. 95). 



Det är ju en vanlig företeelse att åsikterna bli synner- 

 igen varierande, då diskussionen kommer att röra sig om 

 förhållandet mellan tillpassning och ärftlighet, om hållbar- 

 heten af det Nägelianska särskiljandet af tillpassnings- och 

 organisationskaraktärer, och nästan lika vanligt är, att valet 

 af ståndpunkt utfaller m. e. m. subjektivt. Full objektivitet 

 vid dessa i grunden olösliga frågors behandling torde aldrig 

 nås, den blir alltid relativ, och slutledningens bärighet ökas 

 eller minskas i mån af premissernas (d. v. s. den föregående 

 experimentella eller jämförande morfologisk-biologiska under- 

 sökningens) exakthet. — Hvad den förstnämnda ytterlighets- 

 åsikten (Hassall) beträffar, torde den vara för litet biologisk- 

 fysiologiskt grundad. Hvarje riktigt tolkad biologisk före- 

 teelse (form eller formförändring) lär, att det är växten själf, 

 som — autonomt — är kvalitetsbestämmande, som utveck- 

 lingshistoriskt och mutationsvis bestämmer sitt läge i art- 

 kedjan och tecknar sig med sin variationskurva; men att det 

 är yttre, ekologiska förhållanden (näringsfysiologiska i vid- 

 sträckt bemärkelse), som i andra hand — och mera kvanti- 

 tativt — afgöra, hvilket läge arten i hvarje särskildt fall 

 (allt efter ståndorten) intar, d. v. s. under hvilken »form» 

 den uppträder. 



Helt visst ligger det i det modernare systematiserings- 

 arbetets allt tydligare framträdande tendens till långt gående 

 utspecialisering ett m.e.m. omedvetet erkännande åt Nägelt's 

 »progressionsprincip», med hvilken den de Vrieska mutations- 

 principen utan tvifvel har mycket att skaffa. — Denna ten- 



