6 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 14. N:0 4. 



den ena eller den andra af en polymorf (hypotetisk) stam- 

 arts ekologiska former, som man har att söka källan till 

 artbildningen hos lägre växter. Att en viss vegetationsform 

 (t. ex. dyn- eller krustaformen hos alger eller t. ex. Cactus- 

 formen för högre växter) ej alltid representerar systematiska 

 enheter utan tvärtom gå igen hos vidt skilda växtgrupper 

 talar visserligen för, såsom ock sker, att den bör anses såsom 

 i öf ver vägande grad en tillpassningstyp, men utgör i vissa 

 fall i och för sig intet hinder för denna tillpassningstyps 

 samtidiga upphöjning, (»progression») till organisationskarak- 

 tär för den eller den systematiska enheten.' Också täcker 

 ju icke så sällan den biologiska typen den systematiska. 

 Dock, hvarje försök till förklaring af sambandet mellan växt- 

 form och växtart, måste föregås af den helt visst tacksam- 

 mare uppgiften att söka kausalsammanhanget mellan växt- 

 form och växtlif, att söka förstå växtens lifsform. 



Intressant i detta af seende är Oltmanns' (1903) samman- 

 ställning i Kap. »Anpassungen» af de biologiska algtyperna, 

 hvaraf de under åttonde gruppen (Polster, Scheiben, Krusten) 

 här närmast intressera, eftersom jegagropila-typen hör dit. 

 Såsom byggnadstyp kan den väl knappast skiljas från »die 

 Polster», h varmed den är visad stå i genetiskt samband. 

 Formlikheten med de m. e. m. kulformiga representanterna 

 (t. ex. Leathesia, Elachista-arter ; bland cyanophycéer t. ex. 

 Rivularia-SivteT) af de Oltmannska typerna är ju otvetydig.^ 



Åtskillnaden blir mera en biologisk-fysiologisk, betingad 

 af segagropilans hsemiplanktoniska lefnadssätt, hvilket är till- 

 räcklig anledning uppföra den som en särskild med Oltmanns' 

 öfriga »Anpassungs»-hufvudtyper koordinerad typ.^ 



Man torde kunna ge Oltmanns rätt, då han anser de 

 nämnda »kontraherade» typerna vara reducerade från typer 

 med mera löst, tofsformigt växsätt, och han framhåller 

 ljuset och vågrörelsen såsom de form verkande, reducerande 

 yttre faktorerna. Må vara att dessa — särskildt ljuset — 

 äro de arkitektoniskt verksamma faktorerna, men temperaturen 



^ Den af Wettstein antagna öfvergången mellan tillpassnings- och 

 organisationskaraktärer är nödvändig, om öfverhnfvud taget utvecklingen 

 skall kunna förstås. 



^ Det kan ifrågasättas, om icke dessa böra uttagas ur »Polster»-t.ypen 

 till en särskild typ, klottypen. Denna distinktion är åtminstone lika be- 

 rättigad som distinktionen »Polster» och »Scheibe». 



^ Eljest torde Oltmanns' koordination af de morfologiska typerna 

 1 — 8 med de följande fysiologiska typerna vara mindre lämplig. 



