8 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 14. N:0 4. 



van att i det längsta bevara sitt ekologiska genomsnittsopti- 

 mum och är kanske det bästa beviset för aegagropila-bollens 

 individualitet.^ 



Det kan vara skäl att framhålla det harmoniska förhål- 

 landet mellan kollektivindividet och enkelindividet. Förhål- 

 landet mellan bollens maximiradie (= radien hos en maximi- 

 boll) och enkelindividets längd är konstant, d. v. s. en boll 

 kan ej bli hur gammal (hur stor) som helst; den når en viss 

 maximistorlek, störst för Mgagroyila Sauteri, som har de 

 största enkelindividen (och de längsta cellerna). Detta vittnar 

 om ett ringa Ijusbehof och relativt liten araplitud mellan 

 optimum och minimum för assimilationen hos denna art. Af 

 dess vidd beror den centrala hålighetens relativa storlek, 

 eftersom tiden för dess uppkomst och dess ökningshastighet 

 beror af ljustillgången. — JEgagropila Linncei däremot med 

 de minsta bollarna (12 mm.), de minsta enkelindividerna 

 (5 mm.) och kortaste cellerna (»bauchig-becherförmig») (jfr 

 Brand) är — i analogi med det föregående — mera Ijus- 

 kräfvande och har trängre gränsvärden för sin assimilation. 



Hvad som i sista hand begränsar bollens storlekstillväxt 

 är det rent mekaniska förhållandet, att bollens fasthet ej tål, 

 att förhållandet mellan centralhålans diameter och hela bol- 

 lens öfverskrider en viss gräns. Är den nådd, sönderfaller 

 bollen, enkelindividen frigöras för att såsom »amas de feutre» 

 och »paquets» (Wesenberg-Lund) börja cirkelgången på nytt 

 under en troligen för livarje art karakteristisk rytm i ut- 

 vecklingen. 



Valet af namn på aegagropi la- individet: om coenobium 

 (WiTTROCK, Kjellman), koloni (Wesenberg-Lund) eller 

 aggregat (Brand) är ju en fråga af det konventionella slaget; 

 man har endast att se till, att det icke väcker skefva före- 

 ställningar om segagropilans natur. Sålunda är jag fullt ense 

 med Wesenberg-Lund att göra invändning mot benämningen 

 aggregat. Det framhäfver ej tillräckligt eller rent af mot- 

 säger individbegreppet. Namnet coenobium däremot kanske 

 säger för mycket. Måhända är koloni ett medelgodt namn. 

 Men då är det namngifvarens skyldighet att precisera det i 

 förhållande till någon af den mängd olikartade alger eller 



^ — liksom den långt gående kvalitativa celldifferentieringen hos 

 Volvox- coenohiet gör denna volvociné till ett fuUgodt individ bland eljest 

 mera koloniartade grannsläkten. 



