J. E. LJUNGQVIST, BIDRAO TILL iEOAGROPILA-FRÅGAN. 21 



sontellt (tangentiellt i förhallandt' till bollen) für att under den 

 Ijussvagare (första) delen af påföljande vegetationsperiod återta 

 den radiära växriktningen; — således en olikart mot B-stadiet, 

 när den plagiotropa växriktningen är föga framträdande; men 

 grenlokaliseringen (hufviidsakligen till sommarstyckena med 

 tätt stående heterocyster) är i båda fallen densamma. — Hos 

 Scytonema Myochrous är den plagiotropa tendensen starkast 

 och däri skiljer den sig något från 8c. jiguratum (textfig. 6). 

 Att observera är den parallella riktningen mellan individets 

 olika delar, som utvuxit samtidigt: mellan hufvudtrådens 

 öfre del och grenarna samt dessa sinsemellan, hvilket tyder 

 på ljusverkan. Figurens starkare markerade partier ange 

 gulbruna (insolerade) slidor. — Denna parallella växriktning 

 har iakttagits på en stor mängd uttagna individ, betraktade 

 under lupp eller mikroskopets svagaste förstoring och fritt 

 liggande (eller sväfvande) i ett urglas med vatten. — I den 

 mera beskuggade och af bottenslam omvallade kanten af 

 bollen däremot är trådriktningen genomgående mera radiär och 

 tillväxten starkast. I följd häraf antar bollen, ju äldre 

 den blir, en alltmer tillplattadt ellipsoidisk form. 



Under tiden vidgas den centrala håligheten alltmer (i 

 ungefär samma tempo som den perifera volymökningen äger 

 rum) och kommer snart att öppna sig på bollens undersida 

 i följd af »nafvelns» sönderfallande. I följd af ytökningen 

 (allt starkare i förhållande till volymökningen) och den tunga 

 »nafvelns» bortfallande bli bollarna allt lättare och förflyttas 

 in i erosionsstrandens 10 — 30 cm. grunda vikar, där de på- 

 träffas under detta sitt D-stadium i med strandkonturerna 

 ungefär jämnlöpande strängar. Tafl. 1, figg. 10 — 11 visa 

 detta stadium. På ett mediant längdsnitt genom en sådan 

 boll ses rätt tydligt den koncentriska skiktningen med ungefär 

 7 omväxlande ljusare och mörkare skikt. De ljusare utgöras 

 af trådarnas förgreningszoner, där den ljusa blekeinbland- 

 ningen (den inkrusterade Schizothrix) är starkast; de mindre 

 ljusa af trådarnas fågreniga zoner med sparsammare bleke- 

 inlagring, där färgen mest ges af Scytonema-trkden själf. 

 Tvenne på hvarandra följande zoner utgöra tillsammans en 

 årsring^ (textfigg. 7 — 8). 



* I förgreningszonen är f. ö. inmängdt: diverse chroococcacéer, diato- 

 macéer [mest tomma skal) och desmidiacéer ; dessutom tallpollen, entoinostracé- 

 fragment och torfdetritus. Afkalkas en boll, så omkastas bilden: förgr.- 



