J. E. LJÜNGQVIST, BIDRAG TILL ^GAGROPILA-FRÅGAN. 23 



de spetsiga, fria ändarna (baserna) vända åt öppningarna, 

 men utåt Jioplöpande till en ekvatorial ring.^ 



öfversidans öppning vidgas hastigare än undersidans 

 (jfr tafl. 2, fig. 1, som är ett långt framskridet E-stadiumj, 

 ty undersidan äger från och med B-stadiet ett större antal 

 tangentiella trådar än öfversidan (jfr textfig. 9, B). 



Den ekvatoriala ringen tillväxer åt sidorna under afdöende 

 inifrån. Vissa punkter visa dock en svagare tillväxt; där 

 tränga rissen från öfver- och undersidan fram; de mötas, 

 ringen brytes och uppdelas i ett större eller mindre antal 

 stycken. Dessa utgöra slutstadiet F, som samtidigt sanno- 

 likt är begynnelsestadium för en ny utvecklingsgång, liknande 

 den ofvan skildrade. Tafl. 2, fig. 2 visar ett genombrott på 

 en ring och dessutom flera svaga punkter, som skulle ha 

 blifvit nya genombrottställen. Tafl. 2, figg. 2 — 5 visa olika 

 stora ringfragment. Tafl. 1, fig. 12 visar ett sådant vidare 

 utveckladt fragment (antagligen en half ring, som sträckt sig), 

 som redan hunnit till ett modifieradt C- eller D-stadium.^ 



Tafl. 1, figg. 6 — 7 visa tvenne D-stadium-liknande hvita 

 bollar, som påträffades bland bollarna i en vik midt på sjöns 

 norra sida, och som mest bestå af bleke; därjämte döda 

 oordnade »S^c?/^owema-trådar, som sammanhålla bleket. Här 

 och där på ytan (fig. 6 x) kunna äfven Jefvande Scytonema- 

 trådar sticka fram. — Dessa bollar torde kunna tolkas som 

 kolonier, som af en eller annan anledning äro i afdöende på 

 ett tidigt stadium (den radiära strukturen knappt märkbar) 

 elierock såsom stora efter afdöda D-bollar resterande »nafvel»- 

 kroppar. 



Den halfschematiska textfigurserien, 9 A — F, må utgöra 

 sammanfattning af det ofvan skildrade utvecklingsförloppet: 

 (A — Ej sedda i längdgenomskärning). 



A. Det mera amorfa, i en CÄara-formation sittande se- 

 dan lösliggande »vadd»-stadiet. 



B. Tofsstadiet, utbildadt på djup, ljussvag blekebotten 

 från A-stadiet, som ännu kvarsitter inuti såsom »nafvel». 

 Tofsen skarpt afgränsad på sidorna. Upptill med m. e. m. 

 fria trådändar. 



^ Således samma sektoriella förklj'ftning, som ofvau beskrifvits för 

 B-stadiet. Där utgjorda '>nafveln"> strålningscentrum ; här äro de båda 

 ytöppningarna det. 



■ Det kan dock tänkas, att denna form är ett primärt C — D-stadium, 

 d. v. s. en långsträckt, dynliknande B-koloni, som lossnat. 



