28 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 14. N:0 4. 



Sorösjön har däremot en hårdare botten, hvarför den enhgt 

 Wesenb.-Lund än mer är en äkta segagr. -lokal, öfriga för- 

 fattares åsikter äro citerade of van å ss. 3—4. 



På hvad sätt jag uppfattar den ifrågavarande tillpass- 

 ningens kärna är angifvet i resumén till uppsatsens förra 

 (allmänna) del, och då den därstädes uttalade åsikten är ett 

 försök att ge en generell bild af aegagropila-tillpassningens 

 karaktär, gäller den äfven för segagropila-fallet Scyionema. 

 Det är den »formativa retningen» med solljuset som 

 retningsagens det mest kommer an på; på den ökade 

 Insolationen på de grundare sjöställena (aegagr. -loka- 

 lerna), hvarpå >Sc?/^o/iema-individen reagera med ett 

 hämmadt tillväxttempo, med åtföljande tätare för- 

 grening för den hämmade (sommar-)tillväxtzonen. 



Från denna synpunkt kan jag naturligen icke acceptera 

 den i den senaste utförligare segagr.-studien af Wesenberg- 

 LuND förfäktade åsikten om ett rent mekaniskt moment så- 

 som det afgörande för JS. Sauteri-hoWens utbildning. Enligt 

 denne förf. befrämjas bollformens bildning hufvudsakligen 

 genom ytindividens nötning mot den hårda Sorösjöbottnen, 

 med åtföljande ökad sidoskottbildning (»Selon moi, la for- 

 mation des boules est provoquée en premiere ligne par la 

 destruction incessante des filament terminaux dirigés vers le 

 dehors, cette destruction ayant pour effet la naissance de 

 nouveaux filaments adventifs». W.-L. s. 203); — en åsikt, 

 som återkommer hos Oltmanns (kap. »Seeknödel» i Morf. u. 

 Biologie, II). 



Förloppet torde i själfva verket vara det (redan of van 

 i den allm. delen antydda), att skottspetsarna på bollytan 

 dödas (eller blekas) af den starka insolationen på grund 

 botten, hvarefter de lätt brytas loss vid bollens omruUning. 

 — En sådan dekapitering af ytskott omnämnes ej för öfriga 

 kända segagr. -fall och kan således ej vara af väsentlig bety- 

 delse för den sfäriska växformens utdaning hos JE. Sauteri. 

 Säkert är, att någon sådan destruering af ytspetsar icke för- 

 märkts hos »Scy^.-segagropilan, hvilket torde bero på, att 

 dennas Ijustillpassningsamplitud är större eller — 

 hvad här mest kommer an på — stiger till ett högre 

 maximibelopp än hos Mgagr. Sauteri. — Scyt. llyochrous 

 och Se. jiguratuin äro i sitt typiska förekomstsätt tillpassade 



