2 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 14. NIO 11. 



communis. Att sommarannuella arter, som ej medhunno 

 frömognad, skulle försvinna, var ju utan vidare gifvet; af 

 dylika, ej ännu i slutet af augusti 1903 blommande arter 

 antecknades Bidens tripartita, Pisiim sp., Polygonum Hydro- 

 piper, Persicaria och tomentosum samt Vicia satim. Om 

 några af dem ett senare år skulle åter uppträda, måste de 

 med nödvändighet ånyo införas. Flera arter visade dock 

 genom kraftig utveckling och god frösättning alla tecken till 

 trefnad och gåfvo godt hopp om mångårig fortlefnad å re- 

 spektive växplatser. 



Ett förnyadt studium af områdets adventivflora efter ett 

 antal års förlopp borde därför kunna gifva vid handen mycket 

 af intresse. Då år 1913 jämnt 10 år förflutit, sedan jag 1903 

 gjorde mina första adventivväxtundersökningar inom Torne- 

 träsk-området, beslöt jag därför att under 1913 års sommar 

 åter upptaga desamma. Tack vare ett af Kungl. Svenska 

 Vetenskaps-Akademien mig tilldeladt reseunderstöd å 200 

 kronor blef det mig också förunnadt att sätta denna min 

 plan i verket. Det är resultaten af dessa mina undersök- 

 ningar under tiden 16 juli — 4 augusti 1913, som här offent- 

 liggöras. 



Människans inflytande på vegetationen inom Torneträsk- 

 området under de senast gångna 10 åren gör sig främst märk- 

 bart i de mera sammanhängande ruderatmarker, som blifvit 

 en följd af befolkningens mer eller mindre starka koncentre- 

 rande till områdena kring järnvägsstationerna och Abisko 

 turiststation. Omkring de 1903 och följande år härstädes 

 uppförda bostäderna och byggnaderna ha snart sagdt för 

 hvarje år de områden ökats, å h vilka människans inverkan 

 på vegetationen mer eller mindre starkt förmärkes. Plante- 

 ringar och trädgårdsanläggningar, framför allt gräsvallar, ha 

 anlagts kring flertalet bostäder. Härvid ha äfven i allmänhet 

 de gamla ruderatlokalerna från år 1903 mer eller mindre full- 

 ständigt ändrat karaktär. Vid Abisko turiststation och Björk- 

 lidens järnvägsstation fanns sålunda sommaren 1913 knap- 

 past någon af de år 1903 där befintliga ruderatmarkerna kvar 

 i någorlunda oförändradt skick. Endast vid Vassijaure kunde 

 några af de »ursprungliga» ruderatlokalerna sägas fortfarande 

 föreligga i den utsträckning, de 1903 ägde. Vid Riksgränsen, 

 där år 1903 inga egentliga adventivväxtlokaler förekommo, 



