2 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 14. N.O 14. 



jer kusten från Kristiania till Bedsta i Trondhjems stift. 

 Den aflägsnar sig ej betydligt från hafvets grannskap och 

 stiger ej heller långt på fjällsidorna. I Sverige är den ej 

 anmärkt utom på ett ställe i Skåne och, ehuru tvifvelaktigt, 

 vid Åreskutan i Jämtland; dess förekomst på sistnämnda 

 ställe synes mig i flera hänseenden misstänkt». Anförda 

 Kitaibels Aspidium angulare är en till omfattning mångtydd 

 art, närmast motsvarande P. setiferum Forsk., men också 

 uppfattad såsom kollektivart och då omfattande äfven P. 

 lobatum (Huds.) Pr. och P. Braunii (Spenn.) Fée, hvilka alla 

 tre numera (C. Christensen, Index Filicum, Hafniae, 1905) 

 med rätta betraktas såsom egna arter (jämför H. Woynar's 

 grundliga och intressanta utredning af ifrågavarande arters 

 nomenklatur: Bemerkungen über Farnpflanzen Steiermarks, 

 Graz, 1913). 



Det blad af exemplar från Romsdalen, hvilket i förmin- 

 skad och delvis i något förstorad skala (fig. 1, 2) bär åter- 

 gifves, mäter i längd 60 cm, hvaraf 7 cm komma på den 

 bibehållna delen af bladskaftet. Bladskifvan har vid basen 

 drygt samma bredd som maximalbredden högre upp eller 16 

 cm. Primärsegmenten äro till antal på hvardera sidan om 

 rachis några och 30, de nedre motsatta och vinkelrätt ut- 

 stående, de öfre alternerande och spetsvinkligt utgående. 

 De äro från en intill 2,3 cm bred bas långsamt af smalnande 

 mot spetsen och uppdelade i intill 22 par sekundärsegment. 

 Den öfre bladhalfvan bär tätt ställda sori. 



Från P. lobatum och P. Braunii afviker P. setiferum i 

 hufvudsak, såsom första anblicken ger tillkänna, genom sin 

 vid basen breda (ej mot basen starkt afsmalnande) skifva 

 (fig. 1), vidare genom i allmänhet längre, i förevarande fall 

 ej till hela längden bibehållet bladskaft, sina (i motsats till 

 lobatum) rätvinkligt utstående (ej framåt riktade eller näs- 

 tan liggande) och talrikare (mer än 12 — 15) sekundärsegment, 

 som alla äro smalt och kort skaftade samt öronflikade, hvar- 

 jämte det nedersta, främre sekundärsegmentet i nedre blad- 

 halfvan (fig. 2) icke är afsevärdt större, ofta mindre än det 

 närmast följande. Sori utgå från nervryggen (ej från nerv- 

 spetsen). 



Polystichum setiferum har sin största utbredning inom 

 subtropiska Asien och Afrika. Rikligt har jag iakttagit den 



