G. R. CEDERGREN, FLORAN I NORRA HÄRJEDALEN. 1 1 



uppgifter, men inom öfriga delar af landet är arten strängt 

 bunden till urformationerna, sandsten eller porfyr. Af sär- 

 skildt intresse blir ur denna synpunkt Xärkeförekomsten. 

 Större delen af Närke uppbygges, som bekant, af siluriska 

 kalkstenar. En liten halfö, som skjuter ut i Hjälmaren be- 

 står dock af urformation (granit), vidare ett fält väster därom 

 (gneis). På det förra stället, i närheten af Göksholm, är den 

 nämnda fyndorten för åkerbär belägen. Det kan vara svårt 

 att afgöra, om detta sammanträffande i berggrundens beskaf- 

 fenhet och artens utbredning beror endast på en ren tillfäl- 

 lighet. Jag ville dock fästa uppmärksamheten vid förhål- 

 landet, så att det kunde tjäna såsom utgångspunkt vid even- 

 tuella undersökningar öfver denna intressanta arts utbredning 

 i vårt land. 



En annan dylik östlig art inom Härjedalen är Carex 

 glohularis. Dessa båda äro de mest utprägladt östliga. Xärmast 

 till C. glohularis kan räknas RhyncTiospora alba, östliga visa 

 sig vidare i viss mån större delen af Härjedalens sump- och 

 vattenväxter. Hvad dessa beträffar, är det svårt att tänka 

 sig någon »kustbundenhet». Här synes det vara andra kli- 

 matiska faktorer, som satt gräns för utbredningen. 



Längre mot väster, hvilket ofta innebär en större höjd 

 öfver hafvet, äro vattensamlingarna under längre tid af året 

 isbelagda och vattnet hålles på våren längre tid afkjddt ge- 

 nom smältvatten, på grund af större närhet till de snöförande 

 fjällen. Detta förkortar i rätt af se värd grad vegetations- 

 perioden för vattenväxterna. Utricularia t. ex. kommer väl 

 sällan till full utveckling och samma är troligen förhållandet 

 med många andra. 



Vid en resa från öster mot väster och nordväst har tyd- 

 ligt visat sig den skillnad, som förefinnes i de olika trakter- 

 nas vattenvegetation. Äfven mikrofytvegetationen af alger 

 röner inflytande af denna försening af vegationsperiodens 

 början, men hos dessa lägre organismer spelar en förkortning 

 af denna ingen nämnvärd roll, ity att denna under alla för- 

 hållanden är mycket kort, så att algerna äfven här medhinna 

 att genomgå sin normala utveckling. 



Således på grund af en rent klimatologisk faktor hafva 

 växterna erhållit en västgräns här. 



Säkerligen äro en del af våra hydrofila växter genom 

 sin ofta luckra af vatten starkt genomsatta väfnad känsli- 

 gare för frost än andra växter. Tänkbart är äfven, att den 



