4 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 4. N:O 4. 
Vander man sig fran laglandet med dess mer langsamt 
sluttande asar och skogklädda höjder, upp mot de branta 
fjällen med deras säregna klimatiska förhällanden, aterfinner 
man samma företeelser, fast kanske än mera utpräglade. Den 
kalla och vanligen fuktiga nordsluttningen erbjuder fjällflo- 
rans representanter gynnsamma växtplatser långt nedanför 
deras egentliga utbredningsområde, medan den södra, mera 
varma och torra, låter låglandets vegetation gå längre upp 
emot fjället. I vissa trakter af Norge t. ex. i Oplandene, 
(trakten kring Mjösen) kallas nordsluttningen enligt N. WILLE 
och J. HorLmBoE ! af bönderna för Lushatsiden, emedan Aco- 
nitum septentrionale Koelle, på norskt folkspråk kallad Lus- 
hat, där växer långt ned mot dalens botten.  Lushatsiden är 
otjänlig för åkerbruk, enär säden där mognar mera osäkert, 
medan på samma höjd på sydsluttningen åkern lämnar od- 
laren en god vinst för hans arbete. 
I de svenska fjällen går fjällbjörken (Betula odorata 
Bechst. *subalpina [Larss.] vanligen högre upp på syd- än på 
nordsluttningen. SvENONIUS" angifver björkgränsen i Torne- 
dalen till 700 m. på solsidan, men endast till 600 m. på skugg- 
sidan och för Umedalen äro motsvarande siffror 780, respek- 
tive 675 m. — Den å taflan I meddelade bilden återgifver 
vegetationens fördelning i en fjälldal; bilden är tagen på 
nordöstra delen af fjället Dundret invid Gellivare kyrkoby. 
Dalens botten ligger omkring 590 m. öfver hafvets nivå. Den 
norra för solstrålarna mest utsatta sluttningen är till 40 m. 
öfver dalbottnen klädd med en låg och ganska gles skog af 
fjällbjörk med några enstaka, af fjällvinden pinade tallar och 
granar. Marktäcket utgöres af åtskilliga ris, såsom lingon, 
odon, blåbär, kråkbär och mjölon; längst upp på sluttningen 
växer äfven ripriset (Arciostaphylos alpina [L.] Spreng.). Ör- 
ter och gräs förekomma mer spridt, såsom Geranium silvati- 
cum L., Solidago virgaurea L., Trientalis europea L., Majan- 
themum bifolium Schmidt och Polypodium dryopteris L., Fes- 
tuca ovina L. och Luzula pilosa L. Pa marken finnes ett täcke 
af mossor och lafvar, ungefär lika rikliga, sasom Hylocomium 
splendens Br. et Sch. och parietinum L., Dicranum fuscescens 
! Dryas octopetala bei Langesund, Eine glaciale Pseudorelikte. Nyt 
Magazin f. Naturvidenskab. Bd 41. H. 1 Kristiania 1903, pag. 40. 
? Svenska turistföreningens resehandböcker IX. Lappland samt 6f- 
viga delar af Väster- och Norrbottens län, pag. 33. Stockholm 1904. 
