8 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 4. N:O 4. 
Följande bansträckor ha varit foremal for STENSTRÖMS 
undersökningar i denna fräga. 
Banor i Sverige. 
Västra stambanan mellan Huddinge och Rönninge. 
Norra stambanan mellan Järfva och Rotebro. 
Stoekholm -Västeräs— Bergslagens järnväg mellan Alma- 
restäk och Kungsängen. 
Rimbobanan mellan Näsby och Danderyd samt mellan 
Ösby och Stockholm. 
Värtabanan mellan Norrtull och Värtan. 
Saltsjöbanan mellan Saltsjöbaden och Stockholm 
(Stadsgården). 
Östra stambanan mellan Grafversfors och Fiskeby samt 
mellan Kimstad och Norsholm. 
Vikbolandsbanan mellan Kummelby och Söderköping. 
Pålsboda—Norsholm— Västerviksbanan mellan Kimstad 
och Skärblacka. 
Stenstorp—Hjobanan mellan Stenstorp och Hjo. 
Västra stambanan mellan Sköfde och Stenstorp. 
Banor i Norge. 
Kristiania—Drammenbanan mellan Bestum och Hvalstad. 
Innan jag öfvergar till att anföra de för expositionens 
inflytande mest belysande af STENSTRÖMS ständortsanteck- 
ningar, torde det vara lämpligt att i korthet skildra den hos 
oss vanligen använda metoden vid järnvägsbankars anord- 
nande, för så vidt detta spelar en roll för vegetationens ut- 
veckling och sammansättning å bankens sluttande sidor. Dessa 
kallas på järnvägstekniskt språk släntor och deras lutnings- 
grad är vanligen 1 på 1,5, d. v. s. släntan höjer sig 1 m. pa 
1,5 m. horisontalplan. Det mest använda bankmaterialet är 
grus, men i många skärningar utgöres sluttningen af leror eller 
grusblandad lera. För att binda det material, hvaraf vallen 
består samt skydda den för erosion genom regnvatten, beläg- 
gas släntorna ofta med grästorf eller annan torf, som hämtas 
på närmast belägna, lämpliga plats. Många gånger täckes ej 
banken i sin helhet härmed, utan läggas torfstyckena i be- 
stämda, regelbundna rader. Släntan besäs dessutom vanligen 
med gräsfrö eller med råg, och efter ett par års förlopp ut- 
vecklas mången gång på släntorna ganska goda slåtterbitar, 
där banvakterna hämta åtminstone en del af sitt kofoder. 
