TH. M. FRIES, LINNEMINNEN I UPSALA BOTAN. TRADGARD. 5 
mannia capensis, Thuja, Mandelträdet m. m.... Det dyrbaraste 
af traden ar Justicia Adhatoda fran Ceylon». Man finner lätt, 
att häribland upptagas alla de af mig uppräknade Linne- 
anerna med undantag af mullbärsträden, hvilka sasom om vin- 
tern aflöfvade ej voro sa egnade att tilldraga sig besökandes 
uppmärksamhet. 
Såsom traditionens källa hänvisar det ofvan anförda otve- 
tydigt på GÖRAN WAHLENBERG, och då är det tillbörligt att er- 
inra sig den ställning. hvari han stod till Upsala botaniska 
trädgård. Att han 1815 utnämndes till botanices demonstra- 
tor samt 1829 till professor och prefekt, är ju en välbekant 
sak. Men redan 1801 var han fästad vid trädgården, därige- 
nom att han d. 23 mars antogs såsom amanuens vid det med 
densamma förenade naturalie-museet, och att han därvid med 
särskildt intresse sysslade med trädgårdens växter, därom vitt- 
nar hans handskrifna Catalogus localis Plantarum Horti Up- 
saliensis anno 1801, som finnes 1 universitets-bibliotekets ma- 
nuskriptsamling. Vi kunna emellertid gå ännu längre tillbaka. 
Den 2 november 1792 inskrefs, enligt den tidens sed, såsom 
»kautionsstudent» den 12-årige WAHLENBERG i universitetets 
album. Han vistades sedan flera år nästan oupphörligt i Upsala, 
»hvarest Natural-Historien genast blef förnämsta föremålet för 
dess studier»'. Hans hägkomster sträckte sig således tillbaka 
ända till den gamla botaniska trädgårdens dagar. 
De upplysningar, som min Far sålunda vunnit, stadfä- 
stade hos honom en fast tro på traditionens tillförlitlighet, och 
denna ärfda tro har jag bevarat, ända sedan jag vårterminen 
1853 fick min första befattning såsom amanuens vid trädgår- 
den, och jag behåller den ännu såsom emeritus. Genom käll- 
forskningar har jag nämligen funnit den bekräftad, och jag 
har ej ansett det lämpligt att fälla några af de för Lin- 
neaner ansedda träden för att genom ärsringsräkning söka 
kontrollera eller kullkasta traditionens tillförlitlighet. Snarare 
har jag sökt att rotfästa densamma genom att vid de nästan 
årligen återkommande växtdemonstrationerna under den tid, 
jag haft att meddela undervisning, fästa mina åhörares upp- 
märksamhet på dessa Linneminnen. Äfven bland de via träd- 
gården anstälda personerna fortlefver traditionen härom, såsom 
tre af prof. K. anskaffade och publicerade intyg utvisa: att 
! SACKLEN, Sveriges Läkare-Historia s. 609 
