TH. M. FRIES, LINNEMINNEN I UPSALA BOTAN. TRÄDGÄRD. 13 
uppsikten öfver botaniska trädgården; ett af dem dog dock 
efter nägra ärs förlopp, och ett finnes ännu kvar. Däremot 
blef 1900 ett fäldt, hvilket obestridliga faktum jag, utan att 
uttala något klander, i min Linne-bok omnämnt. Mera här- 
om hade jag ej tänkt att säga, men da Prof. K. brakt denna 
sak ytterligare pa tal, anser jag mig manad att gora ett 
tillage. 
Att detta nu falda träd var »älderdomsskröpligt» — om 
än icke till den grad, att det var »mera dödt än lefvande» * 
— medgifves villigt, men just därför egnade jag »denne sa- 
som ‘Linnean’ af traditionen i trädgården angifna gamling» 
en särskild omvärdnad, och detta ej blott af aktning för äl- 
derdomen. Dä den nämligen pä 1880-talet föreföll sa godt 
som fallfärdig, med stammen sprucken efter hela sin längd 
och inuti af röta nästan alldeles bortfrätt, visade den helt 
oförmodadt, hvilken lifskraft dolde sig under den skröpliga 
ytan. Fran kronans bas utväxte nämligen den ena kraftiga 
roten efter den andra, och till sist fylde dessa sa godt som 
fullständigt stamihaligheten samt hemtade ur jorden naring, 
hvarigenom de tynande lifskrafterna uppenbarligen starktes. 
Detta vackra exempel pa föryngring syntes mig val fortjant 
att beaktas af trädgårdens talrika besökande, och jag antog 
det vara långt ifrån osannolikt, att så kunde blifva förhållan- 
det under en lång följd af år. Jag erinrade mig nämligen, 
huru grundligt D. MÜLLERS på medlet af 1850-talet uttalade 
spådom, att »deras tid torde snart vara till ända», slagit fel. 
Först sedan detta träd själfdött, ansåg jag tiden böra vara 
inne att införlifva det med botaniska museets samlingar. Prof. 
K. däremot ansåg, att stunden redan nu var kommen att låta 
dess stam, »vederbörligen ansad» (så som figuren pa sidan 14 
utvisar), få plats »bland andra märkligare lik från botaniska 
trädgården». Härom kan man ju vara af olika mening, men 
att denna öfverflyttning från växthus till museum skulle, så- 
som Prof. K. påstår, lämna bevis för att detta exemplar ej 
hor till de, »hvilka under min [= KJIELLMANS] tid blifvit fällda», 
är mig omöjligt att fatta ?. 
' Skildringen af dess krona såsom bestående af »ett antal magra, spö- 
lika, fåbladiga grenar» måste ock betecknas såsom ej så litet öfverdrifven. 
Detta kan än i dag bevisas af grenstumparnes dimensioner på det, som af 
sagda exemplar ännu finnes i behåll. 
? Kursiveringen af Prof. KJELLMAN. 
Es Antagligen är det till tröst för dem, hvilka i likhet med mig anse 
