Es 
14 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 4. N:O 5. 
Vi ofverga nu till dem af nu i fraga varande vaxter, 
som ådragit största uppmärksamheten, nämligen »LINNES 
lagrar». 
Odling inom hus af detta träd kan visserligen i vårt land 
spåras redan under medeltiden (i Vadstena kloster), men det 
var dock först den under trettioåriga kriget vunna kännedo- 
men om hortikulturen i Tyskland, som lockade en del af vårt 
lands magnater till byggande af hus för odling af mindre här- 
diga växter. Det första svenska arbete, hvari växthus om- 
talas, torde vara det af Drottning KRISTINAS trädgårdsmästare 
ANDRE MOLLET utgifna praktverket: Lustgård, uthi hwilken inne- 
hålles Afrijtningur på Trääwärck, så wäl Parterrer medh Lööf- 
wärck, Afdeelningar medh Jord, som Träägärdar och annat slijkt 
o. S. v. (1651). Häri omtalas såsom i växthus odlade jämte 
pomeranser, citroner, fikon m. fl. äfven lagrar, men att dessa 
då torde hört till rariteterna i vårt land, kan man finna däraf, 
att Laurus 1656 saknades i Upsala botaniska trädgård enligt 
O. RUDBECK D. Ä:s då utgifna katalog. Bristen afhjälptes dock 
snart nog: i Appendix till den nya, 1666 tryckta upplagan, 
äfvensom i den tredje af 1685, anför han ej mindre än tren- 
ne former af lagern. Till de förluster, som trädgården under 
eller efter 1702 års brand led, äro emellertid äfven dessa lag- 
rar att räkna, såsom framgår däraf, att Consistorium acade- 
micum d. 28 juli 1707 beslöt inköpa 8 unga, från Holland till 
Stockholm ankomna lagrar, »emedan tilförende sådana slag icke 
finnas uti Kgl. Academiens Trägård» och »desse Trä äro Trä- 
gården til prydnadt och dess Löf wid ett och annat tillfälle 
nyttige». Det är några af dessa, som jag ansett ännu fort- 
den ännu i trädgården kvarlefvande gamla Justician vara en äkta Linnean 
(ej för Prof. K., som bestämdt bestrider detta), om densamma skulle på 
ett eller annat sätt gå förlorad, som på sid. 14 meddelas, att der ock fin- 
nas »två mindre, unga» exemplar, »uppdragna ur sticklingar af de äldre 
exemplaren», hvartill fogas, att åt dem »torde väl kunna tillmätas en lika 
stor betydelse för Linné-minnet» som åt tvenne i gamla botaniska trädgår- 
den ännu kvarlefvande Campanula- och Symphytum-arter. Härvid har up- 
penbarligen förbisetts den väsentliga skilnad, som förefinnes mellan en ört- 
arts fortlefvande på en plats, dit den af LINNÉ inflyttats, och ett trädin- 
divids, som af honom omhuldats. Si t. ex. äro de vid Linnés-Hammarby 
ännu förekommande Sempervivum globiferum, Crepis sibirica, Corydalis no- 
bilis m. fl. icke Linneaner i samma bemärkelse, som den gamla hästkasta- 
njen invid förstugutrappan, som han själf planterat. Nedhögges på grund 
af sin ålderdoms-skröplighet denna af någon den Linneanska stiftelsens fö- 
reståndare, blefve det i sanning en klen ersättning, om man af stickling 
eller frö uppdroge ett annat exemplar och läte detta intaga det gamla 
trädets plats. Nykomligen skulle nämligen aldrig med fog kunna beteck- 
nas såsom ett »Linné-minne». 
