TH. M. FRIES, LINNEMINNEN I UPSALA BOTAN. TRÄDGÄRD. 25 
blifva förhällandet med sädana, som odlas i orangerier, i syn- 
nerhet om de höra till de ständigt grönskande. Välbekant 
är ju, att ärsringars bildning stär i samband med och betin- 
gas af periodiska afbrott i växtligheten m. m. Om därför 
lager eller andra träd, hvilkas ständigt grönskande blad möj- 
liggóra ett oafbrutet upptagande och assimilerande af närings- 
ämnen, blifva hos oss under vintern förvarade i ett relativt 
varmt växthus, äro regelbundet (ärligen) äterkommande ve- 
 getationsafbrott ej absolut nödvändiga. Det bör lätt nog kun- 
na inträffa, att vissa ar ingen tydlig arsring bildas, och att 
t. f. däraf det efter trädens fällande verkstälda ärsringsräk- 
nandet kommer att gifva ett missvisande antal, lägre än de 
verkliga lefnadsärens. Härtill komma ännu andra omständig- 
heter. De, som specielt sysselsatt sig med ärsringsstudier, 
framhälla sasom en kraftigt verkande orsak till uteblifven ars- 
ringsbildning (total eller partiell) brist pa utrymme, Jjus och 
luft, förorsakad genom tättstäende, öfverskuggande träd m. m. 
Detta är ju nägot, som nästan är regel i orangerier, och i 
synnerhet böra träden under sina första lefnadsar komma att 
häraf röna inverkan. Att pä en skifva af ett fäldt träd upp- 
visa, att en ärsringsbildning fullständigt uteblifvit, läter sig 
naturligtvis ej göra; däremot kan en partiell sadan späras där- 
igenom, att om man följer en ärsring, denna visar sig pa ett 
annat ställe (antagligen där belysningsförhällandena varit för- 
mänligare) klyfva sig i tvenne. Detta har ock befunnits ega 
rum pa den tillvaratagna skifvan af den fälda »Linné-lagern». 
Att beakta äro dessutom de gamla orangeriträdens ogyn- 
samma näringsförhällanden. Omkring hvart 8:de—10:de ar 
omplanterade i en ny träbalja, erhålla de val dà något litet 
ny jord, men det för dem njutbara i densamma utlakas nog 
snart genom rikligt vattnande och uppsupes af de med 
hvarandra till en nästan kompakt klump sammangyttrade, 
gröfre och finare rötterna, hvilka dessutom endast spar- 
samt kunna komma i ätnjutande af den för respirationen 
nödiga luften. Prof. K. skildrar själf alldeles riktigt de »vidriga 
förhällanden, under hvilka de nödgas lefva: en till tre mänader 
inskränkt arbetstid, denna längt ifrän alltid gynnsam; under 
9 månader inklamda i ett 6fverfylldt rum, i saknad af luft 
och ljus, och med sitt rotsystem under hela äret inburadt i 
en jordfylld kruka eller balja, som . . . hindrar rötterna i de- 
ras normala utveckling och fórlamar deras arbetskraft». Följ- 
