2 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 4. N:O 6. 
framstállt en teori fór artbildningen, som i viss màn kan ságas 
antecipera DE VRIES’ mutationsteori. Enligt denna teori. som 
Areschoug utvecklat i Some Observation pp. 136—140, för- 
siggar artbildningen inom slüktet Rubus icke genom en läng- 
sam summering af sma variationer, utan stötvis. sa att säga 
med ett slag. De nya arterna uppträda ofta sällskapligt, och 
samma art kan uppsta pa flera olika, geografiskt vidt skilda 
områden. Orsaken till artbildningen är enligt ARESCHOUG att 
söka i inre förändringar i idioplasmat, som till en tid forsigga 
omärkligt, men när de summerat sig till en viss grad, plötsligt 
manifestera sig utat som nya egenskaper, artkaraktärer. Det 
behófver knappast påpekas huru nära dessa åsikter ofverens- 
stämma med den uppfattningen af artbildningen som DE VRIES 
framställt i sin »Mutationstheorie»!. 
En väsentligen afvikande teori har däremot FocKE fram- 
ställt för att förklara formrikedomen inom släktet Rubus. 
Enligt Fockes åsikt beror denna hufvudsakligen af bildningen 
af mer eller mindre fruktbara bastarder, hvilka under tider- 
nas lopp gifvit upphof till konstanta former, s. k. »Blend- 
arten». Härför talar enligt FocKE” dels den starkt lokalise- 
rade förekomsten af talrika mellanformer och frömjölets brist- 
fällighet, dels lättheten för hybridisering, de en gång bildade 
bastardernas långa lifslängd och förökningsförmåga samt deras 
vandringsförmåga medels de af djuren (fåglar, björnar) spridda 
fröna. 
Några direkta bevis af experimentell art har FocKE lika 
litet som ARESCHOUG att anföra. FOCKE har visserligen (Syn. 
Rub. Germ. pp. 50—51) framställt några Rubusbastarder med 
konst, men dessa synas mestadels ha varit sterila och i hvarje 
fall ej ha gifvit uppslag till någon nybildning af former. An- 
märkningsvärd är emellertid FocKES uppgift (1. c. p. 47) att 
han ur frön af R. tomentosus X vestitus, hvilka han fått sig 
tillsända af GREMLI, uppdragit en form, som visat en mycket 
stor likhet med R. macrophyllus hypoleucus och i motsats till 
1 Egendomligt är att DE Vries vid den uppräkning af liktänkande 
naturforskare, som funnes i Die Mutationstheorie Bd II pp. 662—664 ej med 
ett ord omnämner ARESCHOUGS arbete, medan han samtidigt upprüknar 
auktorerna till en del oväsentliga och delvis tämligen osäkra detaljupp- 
ifter. 
2 2 Focke, Synopsis Rub. Germ. pp. 52—58. För andra släkten, exem- 
pelvis Armeria, Thymus, Atriplex, Scleranthus o. s. v. antar äfven FOCKE 
en artbildning utan föregäende hybridisering, dock utan att närmare an- 
tyda, hur han tinker sig denna. 
