MALME, PAPILIONACEER MED RESUPIN. BLOMMOR. 19 
sion är därför icke behöflig för att bringa blommorna i resu- 
pineradt läge. 
I de städse grönskande skogarna vid Santa Anna da Cha- 
pada, såväl som i den under torrtiden till största delen aflöf- 
vade, »catinga»-artade, glesa skogen pa Cuyaba-flodens strän- 
der nära staden Cuyaba, anträffades pa manga ställen en 
Erythrina-art (ett af de största träden i skogarna), som blom- 
made pa bar kvist hufvudsakligen i slutet af Juli och början 
af Augusti. De stora och rikblommiga, ljust mönjeröda in- 
florescenserna stucko bjert af mot tridets kala grenar och 
gjorde, att växten redan pa afstand tilldrog sig den resandes 
uppmärksamhet. Sannolikt ar denna art identisk med den 
ofullständigt, efter bladlöst material beskrifna E. Mulungu 
Mart.', som är samlad i »catinga»- eller »hamadryad»- om- 
radet. Blommans byggnad ar i de stora dragen densamma 
som hos Z. crista galli; vexillarstandaren ar dock till nästan 
hela sin längd sammanvuxen med de ófriga ständarna. 
Saval hos sistnáàmnda art som hos #. crista galli besökas 
blommorna mycket flitigt af kolibris, som under sitt arbete 
svüfva framfór desamma; om jag far döma efter de under 
mina resor gjorda spridda iakttagelserna, hyser Erythrina 
bland de mest utpräglade ornithofila blommorna i de af mig 
besökta delarna af Sydamerika. Äfven för flera andra arter 
af släktet och i andra områden är ornithofili påvisad?. 
I sammanhang med blommans ornithofili må framhållas, 
att seglets bärkraft är synnerligen ringa, och att de anord- 
ningar af ett eller annat slag, som hos öfriga resupinerade 
papilionacé-blommor förstärka densamma, här saknas. 
En återblick på ofvan skildrade eller omnämnda resupi- 
nerade papilionacé-blommor visar, att de samtliga utmärka 
sig genom ett i förhållande till de öfriga kronbladen särdeles 
stort segel. Och bortser man från Erythrina, hos hvilket 
släkte pollentransporten hufvudsakligen förmedlas af kolibris, 
finnas anordningar af ett eller annat slag, som uppenbarligen 
hafva till uppgift att förstärka dess bärkraft. Jag behöfver 
i detta afseende endast påpeka det långa, rörformiga fodret 
hos Barbieria och Clitoria, fodrets starkt utvecklade under- 
‘ Martius, Flora brasiliensis, fase. 24 (1859). p. 173. 
>” Se KnutH & LoEw, Handbuch der Bliitenbiologie. III (1904), pp. 
413—415, 
